A Kapocsi Puság Sajtőmagazin következik.
Állatok mellett felnőni.
Tímár Andreával, a Civi Rádió Foggal és Örömel című műsorának szerkesztőjével erről beszélgetünk.
Jó eset kívánok, Szabu András vagyok, és sok szeretetek köszöntelek a stúdióban.
Én is köszöntelek téged és a hallgatókat is, Jó eset.
Vendégem vagy most tulajdonképpen egy másik műsornak, te vagy a szerkesztő, és azért is hívtalak ide, mert szerintem az élet egyik nagyon gyakori eseménye az, hogy a gyerekek nem egyedül nőnek föl, állatok mellett nőnek föl.
És ez rendkül gyakori és rendkül izgalmas kérdés, hogy mit tesz az állatokkal a gyerek, vagy a gyerekekkel az állat egyetlen, hogyan lehet együtt felnőni, ami nagyon-égen nagyon tervészetes volt,
de annyira urbánosodtunk, elvárosülyösodtunk be az elmúlt időben, hogy ezt ki kell emelnünk sajnos a felnőtti vállásban.
A sok gyereknek tőnképpen ilyen jót tenni, ha lenne kutyája, van ahol meg nagyon sok a kutya. Szerintem, hogy látod ezt?
Hogy nem elég gyerek nő felfel kutyával, vagy állattal, szerintem.
És a másik probléma, mert egyébként, ha nem csak a kutyákra gondolunk, ugye a legtöbb otthon tartott kisállat még mindig talán nem a kutyák, hanem a nyulak, hörcsök, tengeri malacok.
És ezekről, a kis rágcsálokról, a szülők, a felnőttek olyan keveset tudnak, hogy azt kell mondjam neked, András, egyébként az elmúlt évek alatt ez az egyik legnagyobb a hajélményem,
de nem jó, hanem rossz értelemben, hogy azt, amit régen, amit díszállatkereskedésben vásároltuk azokat az élő állatokat, akik nem díszek egyébként.
Hát hogy valahol innen indul mindegy, és akkor a szülők haza viszik, és a gyerekek ilyen depressziós, rettenetes, unatkozó állatokon látják azt, vagy ismerik meg, hogy hogyan működik az állat, ami egyáltalán nem így működik, csak rosszú van tartva.
Fú, de izgalmasat mondtál. Nem ismerjük az állatokat.
Hát egyáltalán nem sarnós, igen.
De ez most madarakat is jelentett. Ezt eszembe jött az én világon, a gyerekkoromban, sokkal például madarakat is.
Papagájt.
A papagájokat is ugye, főleg az ilyen fíjú papagájok elég jól tudtak visszaadni hangokat, jó utánoztak és nagyon szerették a családokban.
Nem abszúr, hogy közben meg annak a madárnak az a lételeme, hogy repüljön, hogy magasságokban megkenjen, és kalickába zárva tartják őket.
Meg is szökött egy-két ismerősömnek a madarat pontosan, azért mert valószínűleg nem tartották jól módon, mert egyébként nem menne el az a madár, hogyha jól érezni abban a közegben magát, gondolom.
Nem is ezt mondod, nem? Ezért bevoltak zárva szerencsétlenek, igen.
Ráadásul egyedül holott a papagáj isprédállat, tehát nagyon rosszul, nagyon stresszesen viselé az egyedül létet.
És örülök is nekik, hogyha a papagáját is beszéltünk, mert attól féltem, hogy elkutyásítjuk ezt a mai beszélgetést, és ez nem biztos, hogy feltétlenül jó. Neked kutyád van?
Hát kutyám is van, meg cicám is van, de volt kamileonom, bogaram, tengeri manacom, hörtsögöm, egenem, a halain voltak, rákom is volt.
Ki nem mondtam még, szóval nekem minden nem volt, eddig.
Nagyon jó. És gyerekkorodben is volt, amikor kislány voltál? Nálatok volt okkor?
A halaink lehettek, az volt az első lépés, és utána pedig egereink meg hörtsögöm. Kutyá, először az én életemben, mikor én 19-as.
Egerek? Vagy, hogy mocsánat a lakásban van. Ott egerek. Mocsánat a poénédben.
Igen, vicces vagy, vicces vagy, de egyébként nem igazi egerek, fehér is volt, az egyik fehér volt, a másik fekete volt, és akváriumban tartottuk őket.
Pontosabban terrariumban persze.
Értem. És akkor neked volt módon ismerkedni velük, és beszélgettetek is róla.
Azt hittem, hogy beszélgetni velük.
Róla?
Róla? De hogy kivel?
A családdal, mamáddal, papával, gyerekekként.
Nem, nálunk is csak úgy meg volt engedve az egértartás, hogy akkor a gyerek csöndbe van, megkapta a szörös kisállatot,
de egyébként szerintem, szerintem azért, szerintem annak a gyereknek érdemes egyébként,
illetve úgy érdemes állatot tartani otthon felnőttként, illetve gyerek mellé, hogyha a felnőttek nagyon szeretnék azt az állatot,
és tudnak sok mindent arról az állatról. Különben más értelm.
Tehát másképpen nincs értelme talán. Vagy ez így túlerős, de hogy...
Nagyon fordosat mondod azt, mert egyébként sokszor állatok úgy jelennek meg szerintem, hogy nagyon rági a családot az anya,
vagy apja fülét, a felnövekelő kislány vagy kisfiú, és neki muszáj kellene ki egy állat, mert a Mari-nak,
Zsoszi-nak, Bélának, a Józsinak vannak állata, és neki is kell egy olyan.
És nagyjából, és akkor ilyenkor megszokott jelen az állat. Megszokták venni, mert hogy maradjon már csöndbe ez a gyerek.
És akkor megvesznek valahonnan jó, drága, úgy tetszik, ilyen tegyén szett kutyákat. Ez egy gyakorlat.
És utána, amikor megérkezik az a kutyá, egy jó ideig meg örülünk, de csupa gond, mert ugye már a pici kutyákat fogadni,
sokkal gond van, sok feladat van, és arra már nem biztos, hogy mindenkinek van elég kapacitása, és akkor valakinek a nyakán marad az állat.
Megúgni a gyerek, megúgni az egyik családfő, aztán a másik családfő megideges,
ez től már megint minden az ény a kamba szakad. Ismerjük ezt a folyamatot.
És nagyon rossz példát mutatnak. Egyébként, ha megengeded, akkor egy gondolat.
Pár mondatban hadd mondjam el azt a tapasztalatomat.
Az egyik legkedvesebb barátnőmnek a kislánya 7 éves koróta nyúzta a mamáját, hogy de a kutyam, mert nekem volt,
és nagyon tetszett neki, ahogy nekem van az én alizom, és addig nyúzta a mamáját, míg a végén megkapta.
Nekem is úgy tűnt, hogy ez a kislány tényleg alkalmas arra, és felelősség teljesen gondolkodik,
és szereti az állatot, és nem undorodik a sín.
Szóval együtt enne, tehát érted, olyan kutyási dézélben téve.
És ezeképes megkapta a kislánya kutyát, és már rossz volt a választást,
nagyobb volt a kuty, mint azt a kislánynak kellett volna, tehát nem egy, mindegy, nagyobb volt a kutya,
és a kutya természetesen családfőnek, vagy falkavezérnek mindig egy felnőttet választ, nem egy gyereket.
Erre a kislány nem volt kezelve, ez egyébként nem is volt tudatosítva,
és a lényeg az, hogy a kislány egy percemben ölövöztette el az érdeklődését a saját kutyájai rend,
és túlhazon, hogy onnantól fogva ő nem viselte gondját a kutyának,
az az igazság, hogy mivel a szülők nem maguknak vették, ők se nagyon szerették volna a kutyát levinni,
meg etetni, meg mit tudom én mit, és állandóan csak számom kérték a gyerekeken, hogy miért ne, ha kellett, akkor miért nem,
közben meg nem mutatták ők azt a példát, amit a gyerekek követhettek volna, és nem láthaták a gyerekek,
hogy ez valami nagyon jó dolog sétálni a kutyánkal, meg együtt lenni, szóval az egész nagyon el lett rontva.
Ez egy ilyen iskola példá, mindig bárhol beszélek a gyerek-kutya együtteséről, mindig innen veszem a példáimat.
Ez tipikus. Egyébként tipikus.
És az egészben mindenki vesztes, mindenki vesztes, mert mindenki szenved ebbe a dologba.
Persze leginkább a kutya, mert ugye nekünk áldozta az életét, tehát azt kell mondani, és ez nagyon fontos mindenkinek tudni,
hogyha egy állatot vesz, és az állat megérkezik egy családba, ott fogja befejezni az esetek nagy részében, döntő részében,
vagy ha onnan is el kell menni a családból, az még rosszabb sorsot jelent neki.
Tehát nekünk áldozza az életét, megérdemelni azt a megkülönböztetett figyelmet, amit minden lény megérdemel.
Csak megérdemel, hát annyira jó. Annyira tudja visszanozni.
Persze.
Annyira tudja visszanozni, nem csak hogy megérdemli, hanem hogy tök jó hagyjuk, mert amit kapunk vissza az ötszázszorosa.
De sokan azt mondtad, hogy nem mindegy, hogy milyen kutyát választottunk.
Hát nem.
És ugye egy nagy méreti kutya, ugye Bobtail például, az egy nagyon hosszú szőrő, hatalmas nagy ilyen játék kutyának is látszik,
pedig egyáltalán nem az, egy nagyon tündéri lény, de az például a lakásban nem is biztos, hogy könnyen elképzelhető,
mert hosszú szőrel csak ugye körbe festi a lakást, hogyha feljött az utcáról, egész biztosak benne,
tehát nem biztos, hogy szerencsés választás egy Bobtail-t venni.
Igen, nagyon fontos a kutyát, de hát mondom kis állat. Nem kell kutyáról beszélünk, csak a kis állat választásnál.
Nagyon fontos, hogy a szülők tudatosan válaszanak. Én a vevésnek nem vagyok, tehát nem kell venni,
de még nyulat se kell venni, mert van nyúlmentő alapítvány is,
tehát onnan lehet olyan nyulat vinni haza, akinek ismerik már a természetét, a korát, meg lehet, hogy már ivartalanítva van.
Tehát hogy nem kell állatot venni, ezt sehol se hirdetném, hanem nagyon fontos, hogy olyat válaszunk,
ami ha a gyerek nem sétálósan, inkább megfigyeli az állatot, akkor olyan állatot érdemes választani,
aki otthon van például nyuszikat, tengéri malacokat, hörtsögöket.
Ha a gyerek akár, hogyha túl mozgásos, de lehet, hogy pont ha túl meditatív, akkor érdemes akvárium felé terelgetni,
halak felé terelgetni a figyelmét, mert nem véletlenül tudod régen a Duna televízióban mentek a halak,
úszkáltak a halak, ez nagyon le tudja az embert nyugtatni. Szóval hogy érdemes jól választani.
Kell tudni, hogyha mondjuk papagáj félét vásárolni, vásárulnak egy papagajmentő alapítvány is van,
tehát azt se kell vásárulni, de hogy az például egy nagyon komoly elketeleződés, egy papagája akár 70 évig is elélhet,
ha jó van tartva. Jó, nem ilyen lemző, hogy otthon ennyit élnek, de hogy az egy komoly, az is egy nagyon komoly vállalás.
Hát igen, de sajnos nem ez a kulatma még, de én pontosan, amit te mondtál, hogy a kutyát nem venni kell,
hanem úgy tetszik, különböző helyeken vannak kutyák, ugye, amik, tudomképpen valamilyen módon rossz horsuk volt,
vagy megszabadultak tőlük, vagy nem úgy alakult az életek, hogy kellett volna ezeket, összegyűjtik,
és akkor innen lehet hazavidni, ugye?
Ja, de szépen fogalmazó, igen.
De nem hazavidni.
De meg hogy összegyűjtik, hát ugye a Sintér bácsik elviszik oda.
Na, de ezek a alapítványok összegyűjtik, szemben a Sintér bácsikkal, akiknek a sorsukkal,
azt mondod, hogy nagyon jó, hogy ezeket a kutyákat sajnos ilyen szempontból aztán feldolgozzák borzasztó módon.
Az szörnyű, ilyenek is vannak.
Feldolgozzák?
Igen. Hát elpusztulnak a kutyák, és főleg borzasztó dolgok vannak.
Ezt nem is akarom mondani, mert ezt te hallal is szereted.
De nem is tudok róla, hogy feldolgozzák.
Mert vannak ilyen pletykák, de nem hiszem, hogy gondolod, hogy a halott kutyákat feldolgozzák,
hát ezt nem tudom elképzelni.
Jó, jó, de akkor járjunk ezek utána, nem kabinát kérdés, ami témánk szempontból.
Ahhoz viszont igen, hogy hogy kell választani egy kutyát, mert azt mondod, hogy nem kell venni.
Akkor milyen kutyát kell választani mondjuk egy kisgyereknek?
Mondjuk olyannak, amikor te voltál annak idején.
Milyen kutyát kell választani? Mire kell, mi a szempont? Te hogyan választanál?
Mondom, az a szempont, hogy az anyuka.
Az anyuka magának válaszolni egy kutyát, vagy az apukat.
Maguknak.
Egy gyerek kisgyerek nem tudja.
Egy kisgyereknek még előtte van az iskola, a barátkozás, a különórák, a szerelem,
a fakultáció, az utazgatás, a táborok.
Tehát hogy nem kell egy gyereknek választani,
szerintem a szülőknek kell választani maguknak kutyát.
A szükségeknek a szükségeknek a szükségeknek a szükségeknek a szükségeknek a szükségeknek a szükségeknek a szükségeknek a szükségeknek a szükségeknek a szükségeknek a szükségeknek a szükségeknek a szükségeknek a szükségeknek a szükségeknek a szükségeknek a szükségeknek a szükségeknek a szükségeknek a szükségeknek a szükségeknek a szükségeknek a szükségeknek a szükségeknek a szükségeknek a szükségeknek a szüksé
a szükségeknek a szükségeknek a szükségeknek a szükségeknek a szükségeknek a szükségeknek a szükségeknek a szükségeknek a szükségeknek a szükségeknek a szükségeknek a szükségeknek a szükségeknek a szükségeknek a szükségeknek a szükségeknek a szükségeknek a szükségeknek a szükségeknek a szükségeknek a szükségeknek a szükségeknek a szükségeknek a szükségeknek a szükségeknek a szükségeknek a szükségeknek a szüksé
Sziasztok, alakadó!
Aztán a kocsokra!
Sziasztok, alakadó!
Aztán a kocsokra!
Nem tudod, hogy megváltoztam a helyzet!
Nem tudod, hogy megváltoztam a szíveszet!
A szíveszet a kocsokra!
Mindenki a szíveszetet előtt van,