Nekot nekang.
Nesmoram, nesmoram, nesnam, nekot nekang.
Poti iz labyrintov.
V današnji izdaj je odaje poti iz labyrintov.
Ne samo, da težave v duševnem zdravju predstavljajo veliko družbeno in ekonomsko breme,
tem več osebi, ki trpi, tudi otežijo vsak danje življenje in vključevanje v družbo.
Pravo tej družbenih izključenosti je tekla beseda na okrog lemizi v prostorih
Znanstveno-reziskovalnega centra Slavinske akademije in znanosti in umetnosti
pred svetovnim dnevom zdravja, ki ga Svetovna zdravstvena organizacija
obležuje vsako leto 7. aprila.
Okrog lemiza je potekala v okviru programa OMRA.
To je program, katerega poglavitni cilj je seznaniti prebivalstvo o tem,
kaj je duševno zdravje, kako se spoprijeti z motnjami razpoleženja in kako jih obvladati.
Na okrog lemizi je med drugim sodeloval Nace Junkar, operni pevec,
pevet zabavne glase in pedagog solo petja,
eden prvih znanih Slovencev, ki je spregovoril o depresiji
že k malo po začetku zdravljenja pred več kot 20. lete.
Nek predznak, pa nisem vedel, da je to predznak, da se mi bo morda lotila neka bol,
ki ni telesnega izvora, je bilo leto pred tem, ko se moja depresija začela.
In se cer sem poslušal neko malejrebo glasbo, jaz mislim, da je začetnega obdobja.
Zdaj tako, v intervjuji, ki je bilo res že veliko pretekljiv,
zdaj le par let ni bilo nič, prej pa zelo veliko.
Ko prvič spregovoriš, potem te pa kar išče.
Zdaj pa res dolgo ne bilo tako, da sem prv vasel, da sem vas je dobila.
Nekaj sem pisal in poslušal marejo glasbo, in so se mi tako so vzelljile.
Skoraj pripičal sem, da so bila neka začetna malejrebo delo,
moral bi bil kaj, da bom še malo drugače tekrat pisal.
Kasneje so bila malo težje stvari, predvidevam.
In pa res, da sem zelo zauzeten za te harmonije,
ker sem iz glasbenega sveta.
In moja osnova je klasična glasba, tisto pa šlo kasnejo.
Res, te harmonije tako slišim.
Že odprej, ko sem na harmoniku igral, če kot od trok, ko sem pel,
tako sem se znal. Potem, ko se nekaj so izobrežuješ,
pa to smer klasične glasbe je pa sploh.
No, potem sem mesto že pozabil.
Približno čez eno leto je pa Januaria, se pravi 2002.
Se je končala, ena moja dolgoletna zveza.
12 let je bila dolga in sem bil nekako odrinjen,
popolnoma, le prijateljsko.
In to me je strašansko potrlo.
Namreč.
Mnogo ljudjem povem, ker me marsik doprosi za kakšen nasvet,
takrat moraš znati poslušati.
Jaz vcer veliko govorim, ampak dobr sogovornik mora znati poslušati.
Takrat moraš biti sogovornik.
Jaz nisem takrat prekinil stikl, tudi tako prijateljskih.
Potem, ko sem se zdravil, so na skupini vsi rekli, da bi moral.
Ker to potem samo pogrevaš, pogrevaš, pogrevaš.
Če z vseba ostaneš, v katere, ki se bi v ljubezenskam odnosu,
tako rekoč, poročen, če prav ni sem bil poročen,
jaz sem mislil, da bo to do smrti.
Leto se bila že nekakšna taka.
Vsakemu svetujem, da moraš imeti vsaj, bom zdaj tako trapostari,
vsaj en odstotek vedenja, da se vsaka stvar lahko enkrat konča.
Mine, mine.
Se spomnim, v bolnici so nam povedali, kaj je najpogostejši vzrok
za nastavne depresije, se pravi, smrt bližnega.
Druga je ločitev, kakršna kolina od bližnega in izguba službe.
Zdaj bi jaz dodal, tako da je že vendar 20 let nazaj,
jaz bi dodal zdaj splok tako strah, da splok dobiš službo,
kje to je vendar toliko let že zdaj.
Ampak, to se pravi, to je bilo januarja 2022,
potem pa smo, je oče z boljo, aprila
in smo, tako je pa 1 maju je konzili zravnički povedal,
da rak je bil, da ni pomoči nobene, da ni možnosti nič jesar,
ne operacije, kakršnega dogačnega zdravljenja
in oče je 1. junija 2002 tudi očel svega sveta, da tako rečem.
Tako da se potem to, ne pa še druga stvar,
ki mi je tako rekoču v petih, šestih mesecih ne potrlo.
Jo, in se spomniti, kakrat se je mami, to je traumatoidni artritis,
tako poslabšo, da se to ne da povedati.
Jaz pa najprej nisem vedel, kaj mi je.
Nam reč, v tem obdobju imam jaz alergijo nad svetni prah.
V časih veče, v časih manjšo.
Ker je pa takrat, jaz nisem vedel, psihična odpornost tako padla,
je pa svega telesna tudi.
In je samo enormne količine tiga zelenih, zelenega iznosu, iz kašlevanja,
sem se v bolnicah glumniku prosto nameno oto zame.
Nič, še prej sem dobil antibiotika, nič, nič, nič, priker, nič, nič.
No potem je pa moja prijateljica, psihijatenja,
se le dobiva, vedno huja, je bilo pa rekla, veš, ti imaš depresijo.
Takrat, če ni bilo interneta, jaz ga nisem vedel,
nego govodimo zdaj za 21 let nazaj.
In mi je dala, je enila prav, mi je dala, jaz sem v vsta čas,
sem mislil, da sem bolan, sem mislil, da sem bolan.
In od enega zemljnika do drugega, ni sem pa polago v pozornosti.
Mi je pa bilo somljivo to, da če sem vzem začel pomirevalo,
ker sem bil tako nemiren, če sem vzem pomirevalo,
da sem menejo ko kašlet. To pa je bilo čudno.
No skratka, potem mi je pa, mi je dala prijateljica, psihijatrina,
mi je dala antidepresiju, rekla, veš, je mogo što v 3 do 6 mesev,
potem bo bilo bilo, kako bo. Ampak po mesec,
upav do dveh, sem bil zdober. In misljač, da je to to,
ker sem celo, moram da preveč pridem pri zdravilih.
Tako da je tovarsno nevigoljofal. Ni ti Bela lašne bi bila,
kot reče, da si nekaj vkoristo, ni bilo glihobratno,
ni bilo v noben nikogačno vkoristo. Skratka, tako je te bilo super.
Vem, da je bilo mesec, ko sem je opri zelo malo in sem bil kaj na dolemske
in sem imel ogromno nastopov. Mislim, da je bilo december,
kako že to bilo, v glavnom vse tam okrog in tako. Ampak potem,
če zden ne 3 mesec, seveda je bilo, bo to prišlo pa mnogo huje
in strašansko. No potem je pa ona, kjer je to moja prijatelica,
še iz Gabnezecki, nisem družinski prijatel, ona ni dobro,
zelo mora da, celo, ne sme biti psihoterapeut tvoje.
Pa tudi je povedala, da sem pa za hospitalizacijo. Tako, da sem se potem
na Centru za meditalno zdravje, tako, da sem imel še klinični
oddelek meditalne zdravje, ja, sem šel potem prvo hospitalizacijo.
Pogovarjam se z nace Tom Junkarjem, ki je bil več kot 33 let zaposlen
ljubljanski operi, znan pa je tudi kot pevet za bavne glasbe
in dvakratni zmagovalec melodij Morja in sonca. Pred več kot 20 leti
je zbolel za depresijo, bil pa je eden prvih znanih Slovencav,
ki je o tem tudi javno spregovoril. Ja, moram povedati, da bom
začel dozade, naprej, noga malo preskakujem, soprvičujem.
Če me kdo vpraša, če se da te začetke depresije, brez zdravil,
če se da nekako, samo s pogovorom, včasih že prijatelji
se bi prijatelji. Ne bomo, če se ti s prijateljem pogovarjaš,
ne, s vsakem, ne tiske, ki te nekako paše, ne,
eni ne znajo poslušati, eni ne razumejo, veliko jih ne razumejo.
To meni zelo veliko pomaga. Če se s tem rešiš, pa da res hodiš
na sprehodelj, nekaj, kar ti pač ustreza. Ja sem o to smolo,
da sem zelo rad kolesaril, ampak sem leta 7 in 8, sedaj med prvimi
imel borilijozo. Še to. Tako da zdeni, ker iziskave meni, da kažu,
da depresija lahko prije tudi od borilijoza, če prav je to bila bakterija.
Takrat, ko sem jaz to imel, so še na Dunaj pošli, ki so zdravljenje
pod lagi tega, ne, tre mesej ni smo videli, to takrat kaj,
jel ozakih stvari sem imel.
Za njim je šest hospitalizacij, zdravljenje z antidepresivi
in dolga leta boja za te stigmatizacijo tejstva, da je v časih
tudi naša duša lahko bolna.
Ker kogrejš na zdravljenje kognitivno zdravljenje se to imenuje,
na Centru za militarno zdravje je en del, ki se imenuje EKI.
Tam so pa je večja skupina, potem se razdelišijo dve manjše skupini,
kinezoterapija, tista telovatba s palico posebna,
telovatba muzikoterapija, psihodrama,
ko sem jaz počel zadne hospitalizacije, tore v četirih ali petih letih
sem imel šestkrat takrat, to je že toliko nazaj,
se je uvajala tudi, takrat je bila, in kako so pa potem
se je povajala ena naša znana športnica, sistem dočela ukvarjati,
in je to kar težek študi tudi za te. Je pa zelo efekno,
jaz nisem doživel, ker tam se postaviš v dvasta članov družine,
ti si tam in tako, tisti, ki si tam, do velikega joka in do niče se je prišlo.
Naseč, ali pa žal mor, da tega nisem doživl,
tako da, ma jaz nisem mogel niče svarčistist postaviti.
Tam tudi pa individualni pogovori imaš s psihiatom ali psihologom.
Na skupini so pa prisotni psihiatra ali dva psihiatra ali je psiholog,
potem je še skupina socialnih delovncem, ker so imeli probleme tudi s službami.
Vesite, kot jaz nisem razumel, da v službi ne razumajo tega.
Pri meni so razumeli, potem kasne je pa še malo dogledale,
ker me toliko kratni bilo. S delovci pa tako,
kakšni so verjeli, kakšnih pa po všeih vidiš, da ne verjamo.
Kudom je bilo, ker pri vseh šestih hospitalizacijah zaradi depresije,
vziroma tesnove, jaz sem vziraj hudov tesnavo, mislim, da petar še so delovci,
in so delovni prišli obiskati. Ker ko si ti v bolnici nečesa drugega,
se spam, recimo za borilioza, veste, so takih, lebo bolj,
in to ne želiš, da kaj dopride in tako, tukaj bi pa želo, nekdo.
Ne vem, zakaj je še vedno tako, da če me nekdo zlomnene roko pa gips,
pa vidjo, a ne tist mouts, tukaj, ki pa ne vides, ne.
Če pravi veste, ko si tam, pa potem ko še nekhoče hodiš na kontrole in tako,
zdaj je redko čutim potrebo po govoru.
Tako, ko so mi dodelili mojega gospodki ustanomov,
mislim, da tudi ta centar mi je dodelil psychiatraksije,
a specializanti so tukaj bili prisotni, kar je zelo pomembna, veste.
Če pa je počas na kaj na pogovor ali pa če kaj bilo,
če napišeš, da dovoliš, da jih doprisotem,
jaz posod dovolim pri tudi lesnih stvarih in pri za psihozakah, pa ne.
Je pa hudoh, ko išiš v zroke in za troščo greš in to, pa še nekaj.
Tam gre počasi.
In prijatevica, to so se le bolj bolj tako pogovorila, veste.
Sem rekel prijatelji, to pa to, eni ne.
Veste, pa mi to odgovorila.
Ja, pa ona bi mi rekla, veste, narobe se je rekel, bi morali tko, ne.
To je pa ne, v bistvu pri psihijatu kot pri psihijatru, ne.
Veste, psihiatrinja, psihijatar ti ne bo rekel,
zdaj pa ti bi morali takore odreagirati na to.
Sam moraš prijati do tega.
Kaj se ti poslabša razložiti?
Povejte, kaj je drugače, kako je pa to težko razložiti.
Vidim, ko se kaj pelem, vedno več je teh posvetovalnic, ne.
Pa tako, ker je, že takrat, ko sem jaz zbolo,
in potem, vseko leto, ker ne enkrat je bilo več tega,
ali pa ljudje niso v tem želelj to govoriti,
pa te vstavijo, pa reče, jaz nad sejo, veš, da bi lahko enkat
mi dva govorila, veš, ja sem bo tudi probleme, ne.
Ali pa reče, biš lahko enkat, nekako, ali ko htebi pridem, ne.
Sem zelo vesel, da kdo pride k mene na obisk.
In potem povej, ne.
Včasih niti doma ne povejo, veste, ne.
Ker včasih partner, kali partner, ne razume tega.
Enostavno ne razume.
Jaz se spomnim, ko sem prišel na zdravljenje,
tam v tisti čajni kuhini je bil človek ni jezi se, ne.
Jako maj še s drugo roko sem si pomagal, da sem
eno tisto figurico premaknu na nasledno polje, ne.
Jako dolgo. Enkrat se je bilo spomnil,
da tre dni nisem, nisem mogo sedeti na nič.
Podvoričo sem hoval do gor, pa dobro.
Nekaj res, tisti park tam pred tem centrum
je pa en tak poseben kotik, bi človek rekel,
na tem svetu, kamor ti lahko greš, ne.
In že esko zagledam, ta park pa te klopce, veste,
se človek že že boljš počuti, ki vej, da tukaj
ste so pa zdaj ljudi, ki ti bodo pomagali.
Je pa seveda nekaj groznega, res groznega,
da je tako težko priti do psihoterapeuta,
posebej še priko zdravstva, ne.
Privatni psihoterapeuti so že pred leti,
nekaj časa sem na internetu, o že pred leti bil,
ne vem kaj že bila, za ena tako, kako se temu reče,
portalnih, ne in tako, pa so svetovali,
najbolj bi šlo enkrat na živce, ki so enga innicka
psihiatra svetovali, pa še tisti bil tako drag,
da se nekako ljudi spokoj to lahko plačajo, veste, ne.
Takrat si boljnički recimo, dobro, men so ga še tam določili,
je bilo še takrat se je še malo drugače, to bo bilo verjetno,
ampak gledena potrebe.
Zdravljenje
Jaz sem eden tisti, ki zagovanjamo, saj jaz zagovanjam,
zdravljenje, včasih sem z toj, ko vedno govoril,
z medikamentozno terapijo, se pravi, z zdravili in z pogovorom.
Kaj ti skupek vsega tistega, kar sem prej povedal,
to se pravi skupina, ne.
Jaz samo svetujem, vsi, ki tole zdaj slišite ali be,
ali boste brali, ne vam biti nerodno
iti k dežurnemu psihiatru ali s osebnem pozdravniku povedati,
ali kar koli, ali prijatelci prijatelj se zaupati,
naj vam to ne bo nerodno.
Ne bojte se te stigme, kot reče ožegosenja,
ker v časih je bilo tega več, ni pa to odšlo.
Moram priznat.
Tako še nad se Junkar, s katerim smo se pogovarili,
kako zelo depresija lahko prevzame po sameznikovu življenje.
Vesel, da se je všeč vzdušala,
da se je všeč vzdušala.
Depresija je emotnja razpoženja, ki nastane zaradi
začastnost slabšega delovanja serotininskega
v časih pa tudi noradrenalinskega in dopaminskega
neurotransmiterskega sistema v možganih.
Kaže se s simptomi kot so bolezenska žalost, potvrtost,
nezmožnost, da se oseba razveseli kot obopavanje,
negativne mislje o sebi, svetu preteklosti, sedanjosti in prihodnosti.
Prisotne so nespečnost, otrujenost, nemoč in okavost.
Navedeni simptomi trajajo najmanj 14 dni.
Prenikajte na www.paminskega.org
V programu OMRA in sicer že ta petek vabljeni na
www.delavnice.sv.čustveni vrtiljak odnosov
prepoznajimo osjebnostne motnje med nami.
Več informacij o prijavah pa trikrat dojeni v omra.si.
Hvala za vašo pozornost in naslišanje ponovno v maju.
Z vami pred mikrofonom sem bila, jaz mi na godec
pogovarjala pa sem se z nace tom junkarjem.
Srečno!
Prijavak na www.paminskega.org