Tema Narava in človek je lahko zelo široka. Praktično vsak lahko brez večega napora najde vsej tri možna izhodišča.
In če imamo mislih mlade, je teh izhodišč lahko še več, saj je odnos človeka do narave zanje tema, ki je zelo visoko na lestvici prioritet.
Kje je torej začeti? O čem sploh govorimo, ko govorimo o odnosu človeka do narave?
Gdaj bi se človek moral umešati v naravo in gdaj je prav, da človek pusti naravo, da opravi svoje?
Pritem nam bo pomagal profesor Eduard Kovač, ki je predaval etikovarstva narave tudi na podiplomskem študiju biotehnične fakultete,
VARSTVO NARAVNE DEDIŠČINE. Je profesor filozofije, predavajo je na Filozofski fakulteti in drugih fakultetah univerze v Ljubljani,
pa tudi na Filozofski fakulteti v Toulouse v Franciji.
V Slovenski matici pa je član upravnega odbora in predsednik častnega razsodišča.
Gospod Kovač, kje bi bilo najbolje začeti pogovor o prvem naravoslovnem netečaju narava in človek?
Slovenska matica ima dolgoletno tradicijo na veroslovnjega vsega.
Iz tega vsega so se rodili razredi Slovenska akademija znanosti in umetnosti.
Tudi danes je bilo zelo ugledne znanostvenike, ki so članov v beh vstanov.
Eden takšni je bil vžal preminuli Andrej Krajinc, ki je bil evropsko znani krasoslovec.
Kar nekaj pokrajne slovenskih pokrajn temeljina krasu
in ne smem opozabiti, da je slovenski jazik obogatil vse jezike
s slovenskimi izrazijo o krasu.
Kraski je dal karst in tako naprej druge izpeljanke,
ampak tudi polje ali dolina.
Meni se je zgodilo zelo toplo pri srcu,
ko sem slovenski izraze našel v La Rus, vtorej v francuskem Slavarjo.
Polik neko tega krasa, ki je strašno bogat, človeške rivice in druge pokrajne,
pa imamo tudi čudovit gost in demne rasline alpskih držel in pa tudi določene živali.
Kaj želim povedati?
Na meč je dopiseno res, da je v slovenskih pokrajnih ljedena doba se naprej začele otajati.
In tako imamo mi strašno bogato floroane.
Imamo vsi serkelatico na sončnem delu alp,
koro si tudi to radi uporabljate lepo, ampak ta naš del alp je strašno bogat po svoje florije, tudi po svoje faunji.
Zato je tudi slovenska matica začela izdajati knjige, slovenske pokrajne, da bi se tega zavedli.
Sam sem večkrat predljagoval, da bi vsak, ki konča svetno šolo, napr. že v sloveno šolo,
sloveniji mora povedati, kateri so endemne, tiste rasline, ki jih najdemo samo v Sloveniji,
ali pa cvetljice, da zna na štet deset slovenskih raslin ali pa deset živalskih vrst, ki so samo v Sloveniji,
kakšno smo izjemna turistična destinacija, da zna o tem spregovoriti.
Dohočemo preboditi temu v smislu narave varslenosti, da bi se tudi mladi zavedali bogatstvo naših pokrajn,
flore in faune, bili ponosni in znali o tem tudi spregovoriti.
In seveda, to so mladi intelektualci, ti boje stopli v sveti, ti bojo člani ne samo vlad,
pa tudi člani občinskih svetov, vemo, da se mars je kaj odvija na občinske ravni
in prav je, da smo na ene sferi ponosni, da zaštitimo polik nacionalnih palkov, da imamo tudi krajinske parke
in da to ne občutimo te narave varsle neke kot neke sitnobe, ki oni mogučajo gospodalski razvoj,
ampak ravno, operatno, tisti, ki varuje naši kaj, seveda, kot svetinje.
No seveda, vidite, tukaj se pa zdaj seveda narava in človek razvija posebno vprašanje.
Ali bo človek to naravo sprejel kot dar in razvijo etiko daru, filozofije daru in bo etično za njo odgovoren,
ali bo pa naravo samo instrumentaliziral, vzel samo kot instrument, samo kot sredstvo za svoje bogatenje,
ampak gospodalski razvoj.
In tukaj smo zdaj na zelo zanimno, kaj bo jo mladi rekli, vemenu česa,
neče rečem, narava je lepa, kakšno me rekel prava reč, kaj pa če je dobro, dobro pa ne moramo uničiti.
Zakaj pa je potem to zame idečno ovezujoče.
No in vidimo tukaj, bi rad se eno rad pojasno, da ne grizda je samo za vprašanje narave kot tako,
da je jo postemo nedotakneno.
Ne smo imeli pozaviti, da je Slovenija ena redkih dežel v Evropi, ki ima pragost,
se pravi, gosp, ki je nikoli sekirani nastopila.
To je nekaj neverjetnega, da ga imamo.
Se pravi, dobro, to je nacionalno zaščiteno, ampak več zaširši okvira,
no in seveda polik narave obstaja tudi kulturnakrajna, v katero človek posega.
No in vidite, in tukaj glavna vprašanje je, ali človek lahko poseže tako, da to naravo ovrednoti,
in ino ino, da je ugodnobi ampak ovrednoti.
Kaj vidimo, ane, če so polja, če so vinogradi, če so sardinjaki,
je to obogatitev narave, oziroma kulturnakrajna, ki ima svoj razvoj,
ki bogati naravo človeka.
In če pustimo pušč, se pravi, da prišlo do pogozdevanja, samo germičevja, ne bo šlo.
Bomo tudi vse vmeromašeni.
Seveda pa naš glavni namen, na kar bo žerija posebno pozorn,
letos imati sem izopet zaupala predsedovanje te žerije, je pa to vprašanje,
kaj se lahko od narave naučimo.
Če dovolite, vizraz za nakonec povedal to anegdoto s profesorankom,
bošanankom, ki je bil ustanovitel tega študija v temelitev,
boš se naš glavni naš glavni,
pa me zanima, kateri so pa vam pri srcu,
kateri takšne vrste bi vi ispostavili?
Ja, večkar lahko debatiramo,
kateri so resnično slovenske,
samo sloveni in demne in tako napreja.
Katovo je tisto, kar je znamenito,
slovenski medlet, umenili ste,
da sem predavao v eterolizmu
na Filozofskej fakulteti,
da sem član društva USUS,
slovenski medvedi so naselili zopet Pirineja.
Moram tako reč, večkrat, ko sem sebe predstavil,
če bi imel prešerno,
že bom ne bi vedel za en.
Tako sem pa sebe predstavil,
a ne, vidite, slovena izvaža filozofje v Tulus
in svoje medvede v Pirineja.
Tako sem se vsi smelil,
in sem tako bil prepoznaven,
zaradi slovenske faune.
Gotovo je tudi te ptice,
ki gnejzdijo potem,
zelo nas je odpočujo na Cerkniškem jezero,
so kakšne endemne, strašno pomembne,
moramo paziti, ki je tudi za orla,
ki morajo da izginu ali ni,
ki so vratnice in tako naprej.
So neke specifičnosti,
na kateri moramo biti, jaz imam rekel,
strašno ljubosumni,
zato sem se tudi vsebno zavzev.
Moj govor so imeli tudi na srečanju proti elektrarnja,
Savi dolinki, tako naprej se ne zdi.
So tam endeme rastline,
ki jih moramo zveseljava, bom rekel, čuvati.
Se mi zdi, da najlepše pa vseg prepozna,
ne samo vodno kokoš in tako naprej,
prepozna v tisti kraji,
kjer sam biva in kjer je zaštite.
Je prav, da so zaštite naše planike
ali naše gorsko cvetje.
To je prva stvar.
Se pravi, vidite, na eni strani res,
enkratne cvetlice, rastline,
tudi drvesa, ki jih mi rasvalno ščitimo.
Ampak na drugi strani pa,
ja sem za nekoliko zašeritev pojma,
sem tudi sodelval in podpiral
koziansko jabok.
Pravi vidite, to so ukusi jabok,
ki so sjajni, ki so izginljeni
in ki jih zajaz opet oživljajo.
Se pravi, tudi to je naša kulturnja
in vkrati naravna dediščina.
Sem pa proti temu,
da bi se nekaj naučili
otroci na pamet,
to bo je tekmovali, kdo bo prepozavljal.
Se pravi, je šola v naravi, jih je trebati apelati.
In se mi zdi,
najlepše je, ko se mlad človeka
zaljubil na svojo pokranje.
Zelo je narej, da sem se v naravi
varseljnih nebo rekel, kaj me ne prigam,
ampak kot otroka, ne?
Najlepša je, kaj otrok opozorija.
Živo se spomnim, še po cesti,
in gospod je vrgo papir na tleh
in fantek reče, mamica, mamica,
a nedata gospod ni prav na redu.
Kakor koliko leže sem, visti vidite,
kaj imamo, a potem smo lahko tega veseli.
Prvi naravoslovni natečaj
slovenske matice, narava in človek,
je, mislim, da zelo v skladu
s trenutnimi zanimanji mladih,
narava je med mladimi vse bolj
pereča tema. Praktično po vsem svetu vidimo,
kako opozarjajo na podnebno prihodnost
in vrijetno bi bil lahko ta natečaj
pravi uspeh.
Obožite v štacih novinari, kaj zastudite
in boveste na prihodnost.
Mam občutek, da ste zadeli, da bo ta
naravoslovni natečaj bo boče
imel še večje uspeha, kot sam filozofski.
Ja se vam lepo zahvaljujem za to prijazno povabilo.
Lepo pozdravljam, tudi bom rekel svoje rojake
na Koroškem, rad se pohvalim,
da sem zelo ponosil na svojo babico,
ki je rojena šmochorjo,
da imam tudi Koroške korenine,
tega sem strašno vesej in upam, da bote tudi
korostci ljubusumno čuvali lepoto Koroške.
Tako profesor doktor Edvard Kovač.
Delovanje naravoslovno tehničnega odseka
slovenske matice je tradicionalno.
Tudi revija je izhajala in bo ponovno izhajala
zbornik za zgodovino naravoslovja in tehnike
pri slovenski matici.
In ko govorimo o naravosloju in tehniki
v povezavi s Koroško, sta tukaj na dlani
Jožev Štefan, fizik, matematik in elektrotehnik
in Angela Piskrnik, botaničarka in naravovarstvenica.
Janez Trgar med drugim zaslužničničničničničničnik
se spominja, da so v tej ustanovi pred leti imeli
tudi simpozi o doktorici Angela Piskrnik.
Angela Piskrnik je pa aktualna do zadnjih dni
na Koroškem, napr. pri odkritju geo rastavišča
na peci, ker je prva stena, oziroma prvi pano
je prišla do slovenske matice.
Na to je prišla do slovenske matice
in je prišla do slovenske matice,
kjer je prišla do slovenske matice
in je prišla do slovenske matice.
Prvi pano je posvečen njej na te rastavi
geoparka, ker je res v začetku 60 let
ona dejala iniciativo za čezmejno varstvo
tega gorskega karvanško pa kamiškega gorovja.
Res je ona potem že leta 67 umrla, ampak
če poodarimo to, ker ni jasno
njenemu deloma kritiku ali kritično
deloma kritiku ali kritično
ocenjevalcu Jožefo Lauzegarjo
v zadnji številki revijek Karintija,
ko čita ja pa seni, je bila čez meno
in evropsko uspešna, ali iniciativna
ja, ona je 67 leto umrla.
In seveda se ta ideja razvijela minutne,
ampak nasrečo je v filmu dokumentirano
in smo predvajali sestanek
CIPRE, to je organizacija za varstvo alp v Ljubljani
in je dokumentiran njen stav, ki ga lahko
slišimo, smo se učeli v sklopu te CIPRE,
se stali tudi za ostrijskimi kolegi in smo
se pogovarjali o tem skupnem čez menem
varstvo tega območja in potem
kohška kohita in el dorado cvetic,
gospa pove, to je v Njemške,
ko je v Njemške, je v Njemške,
je tudi v Slovenške, v Frančkoške je bil
tudi jezik in tudi tudi tudi tudi tudi
tudi tudi tudi tudi tudi tudi tudi tudi
tudi tudi tudi tudi tudi tudi tudi
tudi tudi tudi tudi tudi tudi tudi tudi
tudi tudi tudi tudi tudi tudi tudi
potomca v nimela, tako da
poljeg tega, da je prva vse slovenska
uveljavljena doktorica na
Ravoslovija, vziroma prva slovenska doktorica
na Duneski univerzi,
je zaslužna vnavo varstvo v botani,
ki seveda kot je proti fašistka,
ki je preživela Ravansk brick
z 8,4 kilami
vsega, ki je preživela vsega,
ki je preživela vsega, ki je preživela vsega,
in še nekaj zdravih razumskih tem je bila tudi,
kot po lemiku, če so pisali in v aktivnosti,
kot predevateljca je bila vtrano peti, prevo gotovo.
Takole pišajo v na tečaju.
V jasnih nočeh se zazremo v zveznato nebo,
svojo domišlijo zaplavamo v neskončno vesolje,
ki nam je po zaslugi najnovejše tehnologije vse bližje.
v nekaj zazremo v zveznato nebo, svojo domišlijo zaplavamo v neskončno vesolje,
ki nam je po zaslugi najnovejše tehnologije vse bližje.
v nekaj zazremo v zveznato nebo, svojo domišlijo zaplavamo v neskončno vesolje,
ki nam je po zaslugi najnovejše tehnologije vse bližje.
v nekaj zazremo v zveznato nebo, svojo domišlijo zaplavamo v neskončno vesolje,
ki nam je po zaslugi najnovejše tehnologije vse bližje.
v idilično podobo nekdaj neokrnene narave je posegal človek svojo dejavnostjo,
ki pogosto brezobzirno uničuje žuljensko okolje in ga spreminja v nenaselivo puščavo.
Vse boste zelo zelo zelo zelo zelo zelo zelo zelo zelo zelo zelo zelo zelo zelo zelo zelo zelo zelo zelo zelo zelo zelo zelo zelo zelo zelo zelo zelo zelo zelo zelo zelo zelo zelo zelo zelo zelo zelo zelo zelo zelo zelo zelo zelo zelo zelo zelo zelo zelo zelo zelo zelo zelo zelo zelo zelo zelo zelo zelo zelo zelo zelo zelo zelo zelo zelo zelo zelo zelo zelo zelo zelo zelo zelo zelo zelo zelo zelo zelo zelo zelo zelo zelo zelo zelo zelo zelo zelo zelo zelo zelo zelo zelo zelo zelo zelo zelo zelo zelo zelo zelo zelo zelo zelo zelo zelo zelo zelo