Dvojzičnost je nekaj enkratnega, pravi 32-letni Mario Horvat iz Žetinec. Življenja brez izmenjujoča se rabe Slovenščine in Nemščine, ki v njegovem domu poteka pa vsem spontano, si sploh ne more predstavljati.
Pričnemo pogovor v Slovenščini, nadaljujemo v Nemščini in se spet vrnemo na Slovenščino brez posebnega pravila, pristavi. Njegova starša govorita oba jezika, če prav prihajata z različnih strani meje, pojasni Mario.
In odločen je, da bodo, če Bogdaj oče sam, tudi njegovih otroci odraščali dvojezično. Prisluhnite pogovor, ki sem ga pripravila, Nika Škov.
Pozdravljena Štajerska.
Sobota.
Lujčane.
Lujčak.
Radgona.
Batratkersburg.
Pozdravljena Štajerska.
PRAVIJA
Novinarji smo tudi v prostem času pozorni na zanimive zgodbe iz Regije, ki ima mesto v našem programu.
Tako sem pred časom na zabavi v Radgoni spoznala mladega dvojezičnega Marija, s katerim sem se po nekaj izmenjenih besedah ujela in odločila, da gre za zgodbo, ki se prav gotovo zasluži s svoje mesto v programu Radija Gora 105.5.
Mario, bil si rojen v murski Sobote veliko večino svojega otroštva, pa si preživel v žetincih poselitve iz prek murja v Austriju.
Ko sem vas spoznala, sem potrebovala nekaj časa, da sem gotovila, da si dvojezičen, pogovoril v Slovenščini, namenjala tisti zabavi te, kaj je zelo spontano, prišel in obiskal si jo z Timkaro, ki je tvoja trenerka.
Timkara Frangeš ima v Radgoni svoj studio, fitness studio, gimnazijom, o katerem smo že poročili.
Nekako sem, čeprav sem domača v tem obmenemu močju in se znajem tudi gde v dvojezičnih družbah, sem pričakovala, da gre za slovensko družbo.
In po nekaj izmenenih besedah sem seveda izvedela, da pri tebi ni tako, da si aktivno in otrojstva dvojezičen.
Ja, to je res moja mama je prava gorečonka, ja sem se tudi narodil še v sobote, a ta pa je ostrejec, on se narodil v Radgoni v Radkarsbuge še.
Potem, na nekaj mesece so se pa v Radgonu v Žetnice preselili, pa sem tam odrasl z mojimi staršimi,
in sestrično, ki ne govori slovensko in tudi ne njena mama, kjer je sestra od mojega oča, od mojega ata.
Moj ata pa fur govori slovensko, on se to tudi naučil od starše, od solsede, pa je to tudi živil, pa še danes živi, tudi festro odgovori slovensko.
No, tu mi je zanimivo ta informacija, ki si jaz sedaj predstavil, torej tvoj oče in njegova sestra iz iste družine,
en govori slovensko aktivno, rad in seveda tudi v svoj družini tebi je predal to znanje ob tvojej mami,
ki prav tako seveda govori slovensko kot slovenka gorečanka, prikmurka. Sestra pa ne.
Jo, to je res. Vsem mi ata razlagl, ker so njegove dve sestre tudi govorili slovensko, ko so še mali bili,
ker ata jova mama je štarka, ona je znasovek, samo so potem, ko so starejše postavili, so se malo toga v kraj potegnuli,
kakšno je razložen, ker v njenih časih je še ne Slovenija bila, te je še Jugoslavija bila.
In v nošem kraju je pač to še danes pri mladah v glavi jugo, pa to je vse slovo.
Ko je v Jugoslaviji bilo, je vse slovo bilo, ker življenje je drugače bilo.
In zato so tudi neščeli, kaj bi si jaz slovenščino naučil. Moja mama pa to ni pistila, pa je gledala,
pa res verjetno vsakda z menev slovenskov govorila, tako prijde to vendro toga, ker čin meni ljudi tudi v našo okolje slovenski govorijo,
ker je pač Jugoslavija bila in to je vse slovo za te ljudi.
In da je slovensko, bolje je to nenavadno, bolje je to nekaj obrobnega in seveda to opažemo,
zaletje številu ljudi, ki govori slovensko upada, priznati moram, da sem vedela za starejše vsebe,
ki še vedno govorijo slovensko, sem pa naletela pogosto na mlade, tvoje generacije se pravi,
da je slovenski, da je slovenski, da je slovenski, da je slovenski, da je slovenski, da je slovenski,
da je slovenski, da je slovenski, da je slovenski, da je slovenski, da je slovenski, da je slovenski, da je slovenski,
vse boš, kaj je slovenski, kaj je slovenski, kaj je slovenski, kaj je slovenski, kaj je slovenski, kaj je slovenski,
kaj je slovenski, kaj je slovenski, kaj je slovenski, kaj je slovenski, kaj je slovenski, kaj je slovenski, kaj je slovenski,
in doma so v Storšiti rekli, da ni treba, samo, zovem v nošnje letih bo bi radi znali slovenščino samo,
zovem se njim več nedaj, ko bi se naučili znova, le ta življenje prišli pa žalostno.
Ja, in usvajanje novega jezika z leti, ko nisi več otrok, je veliko zahtevno, ne več tako preprosto in zahteva kar velik trut in engažma.
Najomenjiva, da je to sicer v Radgoni, v Lafelde, v Potrni, v Pavlovih iši mogoče, da ponuje otečaje slovenščine.
Kakšno je bila pa tvoja izkušnja? Preko sva govorila pred intervjujem si omenil, da si tudi ti poskusil
za formalnim očenjem slovenščine.
Ja, sem tudi, da se naučim pisanje pa to samo, mi to ne všeč bilo, ja sem vedel, pa še danes vem, da vem govoriti in meni to všeč in zadosto.
Zelo rad sem v Sloveniji, imam še tam družino, prijatelje, malo kmetijo tudi v Sloveniji še ob družimo.
In ja, kdaj zden je meni to vse, raz vse zaživljenje, ko jaz dvojezdični živim, pa ne sem govoril raz o tako.
To je cool, to je nekaj enkratno, ko drugi narozumijo, kak lahko, samo to gre.
Meni je ne težko slovenski govoriti ali pa ostrisko, ali ne prebrodim, da moram, kak sem ti prej že rekel, doma mi oboje jezika govorimo.
To je nekaj ekstra, nekaj enkratno.
Ja in sedaj na tej točki me zanima sicer več stvari, upam, da jih tekom na enega pogovora še nagovoriva, sedaj bom pa zagrabila prav to, kar se nagovoril sam.
Doma govorite oba jezika. Pogosto se zgodi, da otroci, ki so dvojezdični, odraščajo s staršema, ki govorite vsak svoj jezik.
Ampak pri vas je dinamika drugačna. Lahko malo približaš to vašo komunikacijo med družinskimi člani, situacije, v katerih uporabljate en drugi jezik.
Kako se to spreminja? Zveni nam reč zelo arbitrarno, dinamično, spontano, pestro?
Težko to tako razložiti. To je zelo, zelo dinamično. Pride kot pride. Začnemo v Nemščine in preskočimo v Slovenščino pa nazaj v Nemščino.
Ne bi vedel, za ko je. Samo je tako. Če se pa to je nisamo pri nas doma, to je še pri starših tudi v kolje, v Žetnici, v Potrne pa tudi v Dedanici.
To starša generacija tudi tak deluje. Če se ja s staršimi pogovorim ali oni pa z meno, oni tako začnejo z meno vgovoriti v Slovenščine.
Ti je takoj, hej, kak si mali Karli ali kak. Pa te se pa menja v Nemščino. Če nekdo povlek stvari, ko ne ve slovenski jezik, on ne ve, za ko se gre ali kazaj se zgodi. To je, to moraš znati.
To je to način, na katerega se govorijo mejsto v ustni vetljini in mišice, ki jih uporabljamo na obrazu, ko ga govorimo.
Kako še je razlika za Nemščino in Slovenščino zate? Morda tudi čustvena v sakvem jeziku namreč, lahko pridajo do izraza druge stvari, poglede na svet, morda koliko je zate to relevantno in kako se zate Slovenščina in Nemščina razlikuje?
Kako se to sliši, tudi premeni se to fest sliši, če slovensko govorem, slovenci tako merkajo, da sem ni pravi slovenac.
Ja, ja sem v Austrije šolno hodil, pa sem vse toga naučil, ko se raz Nemščina govori, na ko moram paziti in vse to.
To se premeni tudi čuje, da sem ni 100% slovenac. To je pri vse jezike, ja tudi angleščino govorim in oni tudi tako merkajo, da sem ni anglešč.
To je, da se tudi čuje, da se tudi govori, da sem ni angleščino govorim in oni tudi tako merkajo, da sem ni angleščino govorim in oni tudi tako merkajo, da sem ni angleščino govorim in oni tudi tako merkajo, da sem ni angleščino govorim in oni tudi tako merkajo, da sem ni angleščino govorim in oni tudi tako merkajo, da sem ni angleščino govorim in oni tudi tako merkajo, da sem ni angleščino govorim in oni tudi tako merkajo, da sem ni angleščino govorim in oni tudi tako merkajo, da sem ni angleščino govorim in oni tudi tako merkajo, da sem ni angleščino govorim in oni t
vsega, ki im si odraščal, nekaj, kar tudi tebe dela za posebnega, enkratnega, zanimivega in sveda omogoča pogled na svet, ki je nekoliko drugačen od tistih, ki dvojezični niso.
In na te točki sem še nekoliko radovedna, kaj se tiče tvoja družinska zgodovine povezave slovenščino. Z prva, morda tiste, ki je prethajala tvoje erojstvo, denimo spoznavanje staršev, premikanje čez meje tvojih svojcev in kakšne zgodbe si morda slišal in sporočila, ki si jih iz njih pobral?
Sem on toga nečijo, ko samo vem, da staršad mojega atja njindvani poslal, ko moj ata si najšel slovenkov.
Ker pač Jugoslavija, vse je tam slabše, moja mama je res prišla od ene male kmetije, tak da ja, to je teško bilo, oni so se dosta pogovarjali, samo kot so pa skup prišli, pa so se razumeli.
Ja, menja zmej zbila, samo itak vsi so slovensko govorili in so se razumeli. Tudi če en krezo je bolj po štarskom vlečja, drugi bolj po prekmorskom, goričko, so se razumeli in so skup prišli nekak.
Tudi če so ne najboljši cajti bili za to in ne najlepši govori, samo nekak so mogli.
Mama pa dosta mlala bila in so rekel, ok, bota, potem pač tako prišlo.
Naša zame je odraščanje tako v Sloveniji kot v Austriji, ogromno časa si priživel na mreč na obih stranih meje.
To fenomenalno bilo, kot sem jaz namenil prestopov, sem automatično slovenske govoril.
Brez, ko bi mi nekdo rekel, ok, zdaj pa moraš slovenske govore, to je za mene vse logično bilo ali to je pa štok bilo, ko sem namenil prišlo, ok, od tukaj naprej se slovenske govore in ali pridem zdaj k bovice na goričko in tam se slovenske govore.
Ne ni trebalo rečiti, hej Mario, to je za bovice, ki moraš slovenske govore, ali pač po nemščini, to je ne vem kot samo šlo je.
In mon res am fest lepe, am spominjena tisti časih na za Slovenije, vokoli, prek murje, na goričkanj tam.
Sem še vedno festera tam, to so še nekak drugi ljudje čas tam še mora drugačen in ja, to še hočem dugo, dugo obdržati.
Ali se spomniš, mora da trenutka otroštvo, ali se je zate sploh zgodil, ne vem, ko si ugotovil, da dvojezičnost ni nekaj, čimi živijo vsi, da je to nekaj, kar je znano in domače tebi, ampak da je nekaj neusegdanjega, mora da?
Ker sem v Sloveniji rojene, ker to je jugo bilo, to je nekaj slavogo bilo za druga, za moja badaša in to in ljudje okoli mene.
Mi je res v mladih, v mladih let narodno bilo rečiti, da sem v Sloveniji rojene.
Danes gnezden je čistnoček. Gnezdem vem, ker to ni vsega, so ljudi, ki so narodjene na Švedsko in v Amerike samo, ja sem eden med tem, ki je ni domarujene.
Ja, nekaj enkratno tudi to.
Ali veš, kdaj in kako se je to zgodilo zate?
Ne vem več čistno rečiti, gdaj. Bi rekel, da nekje med vrtecom in med osnovnom šoli, samo ni moram rečiti točno, kakšna leta ali tako.
V osnovno šoli ziher mi je težko bilo rečiti, ok, ja sem ni rojene v Grazu ali Filbo, ja sem počorajen v Murske Sobeti.
To je v mojem časen prej še nekaj bilo ok. Jo, ok, ni je Ostrjec, nekaj je smešen. Ja, ni je to enostavno bilo.
Pa si v vrcu šoli imel mordat, gdaj tudi težave z vrstnike zaradi svoje drogačnosti, zaradi dejstva, da ni si bilo eno v Ostrje za to, ker govoriš tudi slovensko?
Ne, to pa res nikoli ni. Sam v grobno pedašem vse imel in ljudje okolj mene samo, ko bi mi eden grozil in nekaj slaboga rekel, to pa res nikoli ni bilo.
Je pa bilo in še vedno je, ker mlade ali pa moji pedaži rečejo Jugo. To sem pa jaz nisemel rečiti.
To sem doma z mamov vek, vek problem imel. In to pomenar danes še moti, ker še vedno reče Jugo.
Po eno kraje je to nič slabega, samo po drugem kraje pa je tudi ne prav. Je več ni Jugo in ne vem, zako je to še vedno tak v mlade ljudjih v glave tak manifestirano.
In tudi se mi je bilo v morski soboti, prvih šest mesecov življenja ste s družinom preživeli v Sloveniji na Goričkem in se potem preselili v dvojezične žetince.
Zelo aktivno in resno živite dvojezičnost, tako oček od matijo pa govrite oba jezika, domaju svobodno menujete in tako si z obema jezikoma odraščal tudi ti.
Ali si opažal, da ti je morda v šoli, izobražovanju ali pa sedaj na poklicnem področju, morda tudi v prostem času, da ti Sloveniščina pride pravi in kako?
Danes mi je zelo prav prijel, ker všaki, ker me ne pozna, me vprašajo, ko neko rabijo iz Slovenije, katere maestre ali če kam grejo,
da sem jezik dober in da vprašajo, če bi pomaga.
In tudi iz drugega kraja, moje sosede iz Goričkega, tudi mene ali nas vprašajo, če ni lahko nekaj preverimo, če lahko nikam kličemo, kaj nekaj potrebujemo in ja, prijde to kar, kar pravo,
ko sem zdaj dvojezični in se men to tudi vse dopada.
Moj svet je večji, ker jaz lahko to živim, kaj Evropa hoče, živeti brez meja.
In jaz to lahko, ker jaz grem prek meja, Evropa reče, da nimamo meja samo, imamo meja, jaz to lahko živim, ker jaz grem v Slovenijo, govorim slovensko ali pa v Austriji, govorim slovensko, če potrebujem ali pa čnemščina in
sem vsez vsez zadovoljen s tem in vem, da to ni vsako mi možno in to je en vekel vekel plus v mojem življenju.
Tudi sem po celom sveti hodil, služben, in sem tudi zelo dostaj drugačne kulture videl, sem na jeponskem bila, na kitajskom v Amerike.
In ja, tam je isto, ko ti ta prideš in ti ne govoreš njih jezik, te si ne med njih, ti si tam samo, ni je to to.
Ja, jaz živim v Austriji pa v Sloveniji tako, ja, moj svet je ziher dosti večji kot od druge.
Zdravljanje časa na oveh stranih meje, govorjenje oveh jezikov, prijatelje, oznance, družine na oveh stranih meje,
kaj opažaš je ob močju, na katerem se giblješ, na katerem živiš, tej regiji skupno in kako se na tiste točki,
kjer smo zarisali in ozdržujemo meje, razlikujemo?
Celi život je načišen. Hrana je načišna, jezik jo ne je načišen, samo tudi život.
Slovenija v tom kratko, kak sem jaz gibljan, je še bolj pomole, več druženje med sosedom, med pedašem,
praznike, ostriče, noček, raznujajo kot slovence.
So ogromne, ogromne razlike tudi kot se oblečajo.
Celi život, cel dan.
Ali je katere izmed načinom tebe bliži ali med njima izbiraš, jem leš tiste koščke, ki so tebe bolj pisani na kožo?
Dobra prašanja. Verjetno ja, samo ne bi zaj mogel rečiti katere, kjer nikoli sem se to ne vprašal, ali na tom mislu,
res težko zaj za mena. Mislim, da ja, ker to druge verjetno bolj vidijo samo, jaz v tem trenutkom ne.
Kaj bi si želel, da se v regiji, ki leži na meje, govoriva Radgona, Gornja in Radgona, o potrni žetincih, dedincih,
pa potem na drugi strani meje naprej k murju, kaj bi si želel, da se še tukaj omogoče ali pa uspodbuja,
kar se tiče čezmejnega sodelovanja, prijateljavanja, izmenjave jeziko, kultur, hrane, skupnih praznovan,
kje vidiš priložnosti in kje vidiš uvire, kot jih opažaš sam.
Ja, kot sem že reka, jaz mislim, da je največji problem, ker se v šoli ne učimo slovenščino,
gledeno na Ostrilju in tudi v drugom primeru. Amprej, kot sem jaz to slišal, so slovenci še
nevčili s nevščino, zdaj pa več ni, samo več engleskino in to je za mena ena točka, ki je ne vrede.
Mogli bi se mladince v šoli hrejz naučiti samo slavenščine, isto kot na koroškem italijanskom.
Ja, mi tukaj živimo na meni, kre menje, samo politikam nam reče, da več nimamo menja.
Tak da, kot so lahko ni menja, če pa imamo še največjo menjo med jazike, to je v mojem premjere ni okej,
samo to je ena politična stvar, ki jo jaz ne bomo mogo rešiti.
Kaj se ne moj lahko prispivaš in kako to delaš v svojemu sakdanu?
Ja, jaz bi to lahko samo tak rešil, ker moj mej pa je daša rečem iz Austrije, grem v Slovenijo nekam,
na nekše veselice ali na družanje in ker se tak, menje nekak zgubijo ali, kak ne rečem,
samo preseljo, samo to mora sakše za sebe znati in tudi te živeti in delujeti.
Mi tudi probujemo s gasilcami se podružiti, gasilci Bad Radkrasburg in gasilci iz Gorne Radgone.
Nje tudi ni enostavno, ker to so različne misle in kulture, so samo par 100 metrov med njih.
Tako na področju svojih hobijov kot svojimi prijatelji si, tudi prezadevaš presega timeje,
zanimivo pa se lahko vrneva tudi na točko, kjer sva pogovor začela ali pa točko, na katere sva se pravzaprav spoznala
in osebo, ki je to umogočila, Tinkara Frangeš, Radgončanka, tudi z njo govoriš slovensko
in nekako na je povezala in umogočila ta intervju. Nagar ciljem je to, da tudi z njo ohranjaš slovenščino
in da je to eno izmed sodelovan, morda celo prijateljstvo, ki presegajo meje, s kateremi ljudje tukaj ob meničrti živimo.
Ja, po mojem, Tinkara to res živi, da nega menja. Ona res hode več dosta,
v Austriji tudi ima tam službu in že imela tam službu, so ona po mojem, ona to res žive,
ker je tudi ne strah nikam v Austriji na kakšno veselico ali na nikšem partiji,
in ona to res žive in več od takih ljudih bi trebalo, ki hodijo prek meje in se tam predružijo,
itak če so ima različne jezike.
Marija Horvat, kot sva govrila v današnjem intervjuju, je tora je slovenščina nekaj,
s čimor si odraščal, prav tako nemščina in za res zelo spontano, aktivno živiš dvojezičnost
v svoje primarni družini, z očeitom mamo, starim in starši.
Zanima me ali razmišljaš o tem, kako boš slovenščino, če se boš odločil imeti otroke, predaja v njim?
Ja, čisto isto kot je moja mama pri mene. Tako da, če bom da postavovče, bodo prišli kaj moje mami
in bodo mogli govoriti po slovensko, tako da bodo ziher tudi odrašli dvojezično.