A KALIGATÓRÁK
Ha nincsen napi lap, akkor a megnyilvánlási formátók, az gyakorlatilag kiállítások, pályázatok?
Kiállítások.
A karikatúrista szakoztályban szervezik
minden évben
egy két filéresdíj pályázatot,
amire nagyon sok pályázat érkezik általában.
Most ez a nagyon sok, ez a lépkámunkhoz képest sok,
mert kb. 25-30an küldenék be rajzokat,
és abból saját belső szavazással döntjük el, ki a legjobb.
Ezért két filéres?
Azért két filéres, egyrészt másrészt pedig, mert a díjnak elsősobban ez ne értéke van.
Tehát az, hogy a szakma megszavad valakit legjobbnak, az többet ér, esetleg, mint egy közönség díj,
ahol mindenkire annyian szavaznak, ahány ismerőse van.
Megmondolom, mennek és vértakosan vagy?
Hát egy kicsit akadom már, igen.
Látsz jövő ét annak, és miért megnövekedjen a karikatúristák száma?
Anélkül is, hogy nincsenek napilapok?
Hát ez most nehéz megmondani.
Nem nagyon van utánpótlás egyrészt, másrészt viszont a satirikus képzművészet nagyon fölvendős.
Tehát ha azt veszük, hogy a régi szocriál időszakokban szinte nem is volt satirikus grafika,
vagy ha volt, akkor azokat is inkább eltüntették.
Most gyakorlatilag a képzművészet közül nagyon-nagyon sokan satirikus grafikákat készítünk.
Ez nem karikatúra, ez több annál, és nem újságműfaj.
A karikatúra nem újságműfaj, hanem egy szemléletmód.
A sajtókarikatúra az, ami nagyon eltűnik.
És ez sajnos valószínűleg, hogy egy kézbe kerülnek lapcsoportok,
ott vagy nem gondolkodnak karikatúrában, vagy esetleg külföldről hoznak be.
Vagy még keresik az utat, és ez után fog kialakulni?
Igen, de próbáltunk mi is fiatalokat keresni, nem nagyon, nem igen vannak.
Gyakorlatilag 60 év fölötti már a korátagunk.
Szajdik Feri, aki 90-ban volt, ő a legidősebb, 50 alatti nincs iskertünk.
Azért reménk együnk, hogy nem tűnik el teljesen a műfaj.
Köszönöm szépen ezt a kis tájékoztatót, Halász Gezával kéri Uli beszélgetett.