A Törzséges Kérdés
Nem régében két különleges könyv közös könyvbe mutatolján jártam.
Az egyik egy leférregény, amin keresztül betekintést nyerhetünk egy család kritikus élet szakaszába.
A másik ugyanezen család egyik tagjának a magyar, majd az amerikai életét karrierrietárja elénk.
A sokaknak ismerős lesz ez a család, de akkadnak talán akiknek nem.
Elsősabban neki gondoltam, hogy az összállításamat a könyvben mutatóan elhangzatító gondolatokkal kezdem.
Törzséges kérdésem, kiszebb valakármesterű, lennők úr, képes lenné,
kiszelepkének köszönöm és kiszelepzem őket mai rendezvényünkön,
a Gyomaik-Nergyond, az ERT rendezvényén, amelyet ez egy gyoma-endődváros önkormányzató támogatót.
Külön szeretném köszönteni a mai napon körülben megjelen Kner családtokat, Kner-re származottak.
Nem szeretnék, mindenképp első, hogy már három ismer olyan sokan jöttek el,
olyan sokan tiszteltek meg minket, hogy nagyon hosszú időt lenne igénybe.
De azért azoknak, akik a Kner családot nem ismerik közelebbről,
csak érzett szinten annyit hagy mondjak el, hogy mi ez.
Itt van közöttünk Albert unokája, illetve Albert menyer.
Itt van közöttünk Iluna és Kner Imre Ágárok és Jondalafitók, Nert Izidor, ők, illetve szép unokáj is.
Az gondolom, hogy ez igazán élően szimbolizálja a velünk élő történetben.
És ödezoltán vagyok Gyomai Knergyomda Zrt vezeligazgatója azért a nyomdája, amelyet Nert Izidor 141 éven ezelőtt valakint van.
És azért a nyomdája, amely akkor is és ma is 140-150 gyomai, illetve most már gyományendődi, illetve kördégveri családnak az biztos megjelhetés.
Egy olyan nyomdájának beszélünk, amit az elődők nemcsak Magyarországon, de Európa szertel ismertítettek.
A kérdés az, hogy mi a titó, kitől más ez a nyomda, mint bármely más magyar vagy regionális nyomdan.
Talán azt, hogy erre a családra mindig is jelenző volt és tutódókra is, a munka és a könyv szeretete.
És ez a szeretet párosult tisztességgel és párosult értéktelepkéssel.
Nem elégertek meg a jóval, hanem mindig jóvat akartak, nem elégertek meg azzal, hogy iparos családként sok embernek munkát adnak, de kultúrát is teremtettek.
Három napal ezelőtt, április 18-án, az ország nagy részén esett az esői sütötalap.
Azon gondolkodtam, hogy 83 évvel ezelőtt, április 18-án, 1940-ben, amikor General Berth erről az utcáról elindult új mazzájába az Egyesült Államokban, erről az utcáról, ahonnan most önök is partolnak, vajon milyen idő lehetett, vajon milyen érzésekkel indult elről a mutra.
A NERI tehetség, amiről a kiállítás megint is hallottunk, az Egyesült Államokban is tártalajra lehet, és albe amerikai mércivel méretlen is meg van egy jelentős karriercutotná.
Egy pillanatra gondoljuk bele, hogy mi lett volna, hogyha ez a család, ez a tehetséggel, tisztességgel, hazai-jelenti elkötelezettséggel és kultúrai-jelenti elkötelezettséggel megállott család nem egy borzalamakkal teli, hanem egy polgári környezetben él, milyen értékek jöhetnek volna létre.
Úgy gondolom, hogy nekünk, akik ma ebben a domdában dolgozhatunk, azt gondolom, hogy ezt nem csak a magam nevében mondom, hogy ez kiváltság nekünk, hogy itt dolgozhatunk, nekünk az a dolgunk, hogy ez az örökséget nemcsak a gyontai paré, de a kultúrális örökséget is vennük tovább.
A kiállítás bemutatónk kívül két fénynek a bemutatójával készülünk, de mielőtt a könyv bemutatókra sor kerül, egy koncertok következni.
Koncert után jön a könyv bemutató, ezt később még erről beszélgettok, utána a Körös Hotell olympikon sétléjáltal készített ételeket el mekkosolni, amíg különben kner kíroska, Kizidor legfiatalabb lánytestvéreinek szakács könyvéből számazó receptek jelent,
illetve aki jelenkezett utána a várjuk szemleteles héta hajózásra, vagy éppen meg lehet tekinteni a kner nyomni pabrik múzeumot is.
Most pedig lezárva a rövid köszöntőmet szeretném felkonferálni önöknek a Liz Perenzka marzaleka, Twis Peter koncertmester vezetésével fogon három drahokat hallni tőlű,
Twyler Divertimento, Kodály, Intermezzo és Bartok román népitánc. Nem véletlen különben a programválasztás.
Hogyha egy Bartok-Bélas Kodályzoltán nagyon szoros barátságot átportott kner családra, azt mondtam, hogy a kner-e kultúra, teremtő és kultúra örző ereje az rendkíduiból,
akkor arra gondoltam, hogy nemcsak írokkal, zeneszerzőkkel, filmrendezőkkel és nagyon szoros kapcsolatban áholtak, és Gyoma Endrőt, akkor nyerte el talán igazán a polgárosodott húból tettek.
Ez a barátság olyan igazsoros volt, hogy kner-in le felesége, például Bartok növendéken volt, és Bartok tanácsára és pilárására kezett el helyi, gyomai népdagokat írteni.
Köszönöm szépen a figyelmet, nagyon jók vilakozást kívánok, és köszönöm szépen a zenekalmak is, hogy elfogadták a megkívásunkat.
Az egyik könyv a Dr. Erdész Ádám által szerekeztett levelek a kner család életéből 1938-tól 1949 cík címet viselé.
A másik Dr. Erdész Ádám és Robert Brouwer közös alkotása kner Albert művész-ikon-legenda címmel.
Most pedig következzen két interjú, külön-külön az MBT alkotókkal.
A 2022-es év jobbatörtéletében kner emléké volt, és ahogy hattal annak lennie kell, le is zárták.
De nemrégiben újra egy egész napos program vált minket gyomán, ami egy másik kner családtagról, kner Albertről szólt.
A program úgy alakult, hogy egy kiállítás megnyitó volt, amit Szondal István rendezett, és utána mentünk át a Művőrő Drészi Házba,
ahol cönyve ez oltán megnyitója, utána Liszt Ferenc Kamar a zenekar koncertjével kezdődött a program.
Egy kerekoztal beszélgetés volt, aminek nagyon érdekes volt a résztvevők népsora.
Erdős Ákos, a kner nyomd a többségi tulajdonosabb, moderálta a beszélgetést.
Résztvevői voltak Dr. Erdész Ádám, a mégismerjél levél tánynagyomazott igazgatója.
Robert Broker, egy amerikai üzletember, akinek ki fog terülni a szerepe, valamint az említett Mel Albert unakája és menye.
Bézben ezekre azért kerül a szó, mert két könyv jelent meg egyszerre.
Rész szinten Robert Broker által ürt egyik könyv, a másik pedig Dr. Erdész Ádám által szelkeztett könyv, amiről most szeretnék beszélgetni.
A kötet, amiről szó van, az a címe, hogy levelek a kner család életéből 1938-tól 1949-ig.
Ő vaga azt a számomra érdekes formát mondta, hogy levél regényről van szó. Mit is jelent ez a levél regény?
Úgy értelmeztem a levél regény kifejezés, hogy azért használhatom, mert egy nagyon hosszú történetet annak az ivét és sok-sok részletét megismerheti az, aki ezt a 120 levelet, amely ebbe a Vascozs könyvbe bekerült, végigolvassa.
Történetet messével egy epikus történetet, amelynek különleges drámai méségi pontjai vannak.
Meglevő régi anyagokból készült ez a köttet, vagy volt valami akropó, ami felszínűre hozta?
Egy csoda, hogy ez a könyv létre jöhetett. A kner családról elég sok iratanyag megmaradt, ezeknek az Ön-Avékés megyei levél tárban van.
Ott van a családlevelezése 1944-ig. Ebben vannak már olyan levelek, amelyeket kner Imre, Izidar legidősebb fia, a legfiatalabb öcsével Albert-el váltott,
aki 1940-ben kivándorol családjával az Egyesült Államokba.
Viszont 1941-ben, ahogy az Egyesült Államok és Magyarország között hadi állapot lépett be, ez a levelezés megszűnt.
A helyeveset én publikáltam valamikor, már több mint 30 éve, ebből a korai levelezésből, és ezzel le is zártam a dolgot magamban.
Aztán később kner Erzsébet hagyatékámból további levelek kerültek a levél tárba, amelyek kintről kapott levelek voltak.
Ott csaladnak, hogy ezt még hozzátehetjük, hogy kner Erzsébet közös testvérük volt.
Igen, a nővére, Albertnek, a legfiatalabb testvérenk, és 2021-ben Robert Brooker megkeresett, hogy a kezébe került egy réges-régen 1999-ben kner Albertről írott kis könyvem,
és őt nagyon érdekelné ez a különleges személy, aki 1940-ig Magyarországon él, 1999-ben született, tehát 41 éves korában vándorol ki,
és itt sem volt akárki, mert a Brody János dalszövegíró nagyapjának az igen nagy nyomdájában, a Hungária nyomdában volt vezető, művészeti vezető és termelés irányító,
és azután az Egyesült Államokban amerikai méretekkel mérve és nagy karriert futott be. Elindult egy közes munka, Robert és Általam végzetkutatás,
amelynek során egyszer csak Robert miután találkozott Albert unokájával, aki most itt, ahogy említette, dítva volt Jomán,
Albert unokája fogadta, és ott fényképezett a levelek között, és ekkor derül ki egy dropboxra tette fel az Általa fényképezett leveleket,
hogy azok a levelek is meg vannak nagyobb részt, amelyeket a családtagok 1940 és 1949 között Magyarországról írtak. Hát ettől leesett az állam, alig kaptam.
Hát ezek napon össze lehetett párosítani?
Így van, mintha valami rég megszakadt párbeszédnek a darabjai egymás mellé kerültek volna.
És milyen a véletlen szinte? Ugyanebben az időben Hajman Ágnes-től is kaptam leveleket, hát ez egy egészen nagy véletlen volt.
Még azt akkor mondjuk nek, hogy ki is Hajman Ágnes?
Hajman Györdnek, Merrizidor legidősebb unokájának a leánya, akik a maguk családi leveleit már kiemeltették az amerikai gyűjteményből.
Ezek hamarabb haza kerültek és nagyjából akkor kerültek be a levél tárba, amikor Robert Brukel arra a bizonyos dropboxra az Általa fotózott leveleket feltette.
A fényképezés még kétszer megtörtént, így egy meglehetősen nagy anyag átrendelkezésemre, és ebből állt össze az a 120 levélből álló válogatás,
amely a magvető kiadó tények és tanúk sorozatában megjelent hozzá kell tennem, hogy ennél lényegesen több levevet írtunk le és még több levél van, így is egy több mint 700 oldalas kötet kerekedek ki ebből.
Tulajdonképpen az is magyarázatra szólunk, hogy miért pont ez az időszak volt, ami érdekes volt a levelekből.
Igen, a levelezésnek igen visszafogott címe van, levelek a Kner család életéből 1938-1949.
A dátum már sejteti, hogy itt azért nem hétköznapi, időszakról van szó, a kezdő időpont az első zsidó törvény elfogadásának az évek.
Ez a magyar társadalomba mélyen beállított család tagjait válaszút elé állította, hogy ebben a helyzetben mit is csinálnak.
Volt, aki úgy döntött, hogy lesz, amit lesz, itt honmarad.
A legfiatalabb fiú számára kinyílt az Egyesült Államokba vezető ajtó, ez nagyon kevesek számára nyívat meg, ő is azért kapott beutazási engedét, mert a felesége amerikai állampolgár volt.
Ő úgy döntött 1940-ben, hogy elmegy az Egyesült Államokba.
És elindult az a levelezés, ami nem hétköznapi levelezés, hanem hosszú, olykor vannak 30 ezer karakternél hosszabb levelek is, a család tagok leírják azt, hogy mi történik itthon, ő írja, hogy mi van velük az Egyesült Államokba,
hogyan írezkedik be ebbe a számára nagyon rokonszenves, nagy és szabad országba, és aztán 41-ben ez a levelezés megszakadt, 45 agusztusában indul újra, ahol a magyar család tagok a súlyos tragédiaról számolnak be.
Akkor az első része a levelezésnek, a háború eredeti rész, az gyakorlatilag, épp csak benutatja a szereplőket, és a második része a háború utáni, az, ami a dráma is enged hozza?
Nem csak benutatja, mert az első részben is vannak drámai pillanatok.
Ugye ott indul ez a levél, hogy Clérimre fia, aki hatodikos gimnazista, ír az édesapjának, hogy Budapesten tanul, hogy az iskolában elég nagyon antiszemetizmus.
És erre az édesapjának egy konfessziószerű levélben válaszol, hogy mi magyarok vagyunk, hogy kell ebben a helyzetben úgy élnie, hogy jó magyarnak tudhassam magát,
még pedig úgy, hogy a lelkesem sérül ebben a különös helyzetben.
Ez azért megáldoz annak a történetnek, ami majd 45-ben írott levelekből bontakozik ki, amely ehhez a helyzetfelmérésehez képest éppen mást mutat.
És már ebben a 30-as években született levelezésekben, és ott van egy nagy drámai csúcspont, amikor Imre a legidősebb fivér és Albert a legfiatalabb levelezik,
egészen más állás ponton vannak a maradást illetve a menetelt illetően, és hát Albert meg sem könnyű a helyzetemet,
arról ír a későbbiekben is, hogy voltak időszakok, amikor egyszerűen nem tudtam aludni, éjszaka egy nagy sötét fort volt előttem Amerikában,
féltem, hogy ha beavatkozom aktívan a gyerekeim életébe, akár el is rondhatom azzal, hogy maradok, elrondhatom azzal, hogy elmegyünk,
mert a csöppet se biztos, hogy el tudunk menni, hogy nem ragadunk ott egy gyanóvai kikötőben, mert nem indul a hajó Amerikába, és hát valóban az utolsó hajóval mentek el.
Ez a párbeszéd a két testvér között, akik között szinte ilyen apa-fiú viszony volt, mert Albertet szinte imre iskoláztatta, neveltette,
vagy ő irányította a tanulási folyamatot, ez ugyanolyan szinte színpadra élő drámai párbeszédet jelent, mint a későbbi,
csak hát a későbbi az már a tragédiáról, a haláról, az átélt rettenetes eseményekről szól.
Én azt jövök, hogy az álláspontjukat megismerjük és a szemléletüket az első részben, pontosan ezekkel a levelekkel, amiket most üdésztél, előkészíti a drámai részét.
Igen, és ott vannak mellette a többi testvér, Endre Erzsébet levei, Erzsébet különösen tudott úgy írni hosszú, ő volt a 30 ezer karakteres levelek szerzője,
mintha leülne egy kávé vagy egy te a mellé és mesélne, mert tudja, hogy az öcsét meg a sokonőjét nagyon érdekli az a világ, az a budapesti iparművész világ, ami a hungária köré csoportos út, hogy velük mi van?
És mesélnek arról a hétköznapi módon a pletykákat csemlerőzve, hogy mi van Kozma Lajos-sal, akit Albert nagyon tisztelt a grafikus építésszel, mi van azokkal, akik a nyomdában dolgoznak, mi van a bródi családtagjaival.
Tehát ez egy attól olyan érdekes, szerintem ez a levelezésgyűjtemény, hogy több hangszólal meg, és ugyanazt a történetet is, több látószögből és több hangon halljuk, ugyanez lesz majd 45-46-ban is, amikor a tragédiát mondják el, más látószögből, más hangon, más élmények birtokában, azok a családtagok, akik tudnak még írni az Egyesült Államokba.
A levelezés költetnek a legnagyobb részet Merylzsébet és Albert közötté levelezés a másodifészfőleg.
Tehát miatt Merylzsébetnek nem volt családja, tehát egyértelműt volt, hogyha valaki, akkor ő legyen az, aki kimegy Amerikával.
Igen, Albert ahogy értesül arról, hogy mi történt a családdal, azt szerette volna, hogyha mindenki kimegy az Egyesült Államokba.
Voltat többen, akik mentek volna, de hát a szándék nem volt elegendő az Egyesült Államokba, nagyon nehéz volt bejutni, mert nem fogadott embereket, ahogy nem fogadott csak nagyon keveseket a háború előtt is.
A háború után is nagyon nehéz volt hozzájutni a beutazóvízumhoz, attól szükség volt egy olyan papírra, amit egy amerikai állampolgár adotta, miben garantálta, hogy amíg a bevándorló talpra ne már gondoskodik róla.
Suma-suma árum, senki nem tudott kiutazni, még azok közül sem, akik menni akartak volna.
Erzsébet is csak úgy tudott, hogy egy névházasságot kötött, amikor már szinte bezárult Magyarország ajtaja, és 49-ben elment.
Ez a levelezés, amely Köztehe és Albert öcse között zajlott, megint nem csak ők szólalnak meg, de valóban, ahogy említetted, legköpvetők beszélgetnek egymással, az bemutatja a korabeli Magyarországot 45 végétől, hogy hogyan ment le élelmiszerért gyomára, nem hétköznapi vállalkozás volt,
hogy hogyan élik meg 46-ban a hazatérők a traumát, hogy hogyan távolodnak ettől, hogy hogy jut el addig 47-48-ról, ahogy most már megint nehéz lesz kitépni a gyökereimet, amelyeket korábban elvágtak, és számos-számos aprú történet van benne arról a világról, amiben ő élt ezekben az években.
A személyes honnatkozásán kívül egy hiteles korrajz, Magyarországból is, és az amerikai viszonyokról is.
Bennem az ragadt meg, amikor Erzsébet azt kérdezi, hogy nem túl öregellő már akkor, mégél 50 éves, hogy akkor menjen ki, és akkor Albertnek az volt a válasza, hogy Amerikában nem a korát nézik, hanem a teljesítményt, amit letesz az asztalra.
Igen, Erzsébetet nagyon nyugtananította, ő 1897-ben született, hogy 50 évesen egy kicsit megfáradtam, vajon abban az új világba be tud eléleszkedni.
Albert erre azt írja neki, hogy azt garantálni tudom, hogy te itt boldogulni fogsz, én is nagyon féltem az amerikai tempótól, de írlhatom neked bátoran, hogy senki annyit nem dolgozik Amerikában, mint te otthon az Alkotmány utcában.
És ez így is lehetett, de azt is hozzá tette, azt viszont nem tudom garantálni, hogy boldog lesz elve itt.
És hát ez volt a miután sikerült a kivándorlást megszervezni, a nehezebb dolog, mert Erzsébetnek a beéleszkedés első körben nem sikerült, szívesen hazajött volna, de akkor Magyarország már őt nem fogadta vissza pár hónap után.
Elindult a kinti karrier, amely egészen nagy szabású lett, és dacára annak, hogy 50-en túlment ennek a karriernek.
Az aktív része, amikor az ott is megnyitott műhelyét bezárta, az 85 éves korában történt meg, addig dolgozott maga is, és 101 éves korában halt meg.
Úgy tudom, hogy te egy másik könyvbe is érdekelt vagy, amit Robert készített.
Igen, tulajdonképpen ez a levelezés kötet a General Werserő szóló angol nyelvű monográfiának a kutatása során került elő, és végül is a két könyv egyszerre jelent meg.
A angol kötetben is Robert írta az amerikai részt, bejelentett ezekből a levelekben több hosszú részt, ami a remélt amerikai olvassót majd tájékoztatni fogja.
Ennek a kötetnek, most a könyv hétre megjelenik a magyar nyelvű változata is, egy picit módosítva a magyar olvasó horizontjához igazadva, de külsőre teljesen ugyanúgy a tördelés, a képanyag nagyon-nagyon gazdag.
A kötetnek az egyik legnagyobb értéke az, hogy a knerarvert kiváló dizájner grafikus-tipográfus munkáságát 11 éves koráltól az első szánkpróbálgatását, ahogy időskoráig 76-ban halt meg, mutatja be páratlanú gazdaganyagkal.
Várjuk ezt a könyvet, úgyhogy többet én azt hiszem, hogy ne is áruljunk el róla, és a amerikai részéről pedig Oberthet fogom majd megkérdezni.
És én nagyon szépen megköszönöm Dr. Erdős Zádámnak ezt az ismertetőt, és nagyon tudom csak ajánlani mindenkinek, mert egy páratlan olvasmányt jelent.
Én köszönöm, hogy beszélhettem erről a könyvről, ami számomra rendkívül izgalmas és nagy élmény volt.
A könyvről a kutatásokat képesek, és a színésére a színésére a színésére a színésére a színésére a színésére a színésére a színésére a színésére a színésére a színésére a színésére a színésére a színésére a színésére a színésére a színésére a színésére a színésére a színésére a színésére a színésére a színésére a színésére a színésére a színésére a színésére a színésére a színésére a színésére a színésére a színésére a színésére a színés
a színésére a színésére a színésére a színésére a színésére a színésére a színésére a színésére a színésére a színésére a színésére a színésére a színésére a színésére a színésére a színésére a színésére a színésére a színésére a színésére a színésére a színésére a színésére a színésére a színésére a színésére a színésére a színésére a színésére a színésére a színésére a színésére a színésére a színésére a színésére a színésére a színésé
A kiadó, a korvina, ebbe érte, hogy ez a legjobb cím a könyvnek.
Kenar Albert nem nagyon ismert a világban, de mindenki ismeri a csomagolást minden csemegeben az egész világban.
Van egy termék, ki Albert feltalált, és azért kell lenni híres, de nem híres, és lehet ez a könyv,
hogy segít, oktatni, vagy informálni az embereknek, ki kenar Albert és miért fontos.
Felhíja rá a figyelmet tulajdonképpen, és az, ami természetesen nekünk, hogy a csomagolás egyben reklámot is jelent, azt nekik összehelytjük.
Igen, az a csomagolás az annyira fontos, hát oktakás, mint az epiteszet.
Mert az epiteszet nagyon bonyolult, az van a tervezés, a díszítés, de az struktúráris, hogy nem leessik egy epitepteldávó.
És az ugyanaz a kihívás a korszerű csomagolásnak, hogy az átlag embernek, ők tűnik, hogy a termék csomagolás nagyon sima, és nem bonyolult, nem nagyon komplikált.
De igazából nagyon komplikált, mert van több ok a csomagolásnak.
Például az egy ok, mint egy reklám, és ha van verseny más üzlet között, és akkor, hogy a reklám egy csomagolásban az ok, tehát az ügyfelt, hogy melyek termeket veszek, például.
Az is egy fajta, és a más fajta, hogy nem sok idejéig tart a termek benne, és akkor az is egy fontos olaj.
Tehát az eltartóság.
És hogy nem leessik a csomag is, és akkor például az áróházokban, a gnárd kereskerttelemben, hogy az lehet berakni, például egy nagy dobozban, és akkor az nagyon bonyolult.
És az állapot az egy génius a geometriával, mert az nagyon nehéz egy bonyolult csomagolás csinálni, csak egy papírtól.
És hogy tervezette egy papírt és hogy vágni a papírt, és ahonnan vár aki, ha csinálhat egy csomagot.
Hogy egyrészt ugye az volt a nagy újítása, hogy papírból készítette a csomagoló anyagokat, és legfőképpen, hogy ne legyen bonyolult előállítani, tehát a papírnak a hajtogatásából, kvázi mint az origami.
Igen, igen, ez az igazság.
Igen, igen, ez az is érdekes, hogy a háború, az második háború előtt, például Amerikaban, valószínűleg az egész világban, a termekek például egy pá dobozban.
Vagy nincs doboz, lehet, hogy az egy nagy csomag, a termekek, vagy a nincs csomagolás, vagy például az ahus, bevettet a ahus, egy zacskó, vagy egy újságban.
Vagy volt például csomagolás, a fá és vás például, de a második háborúban volt egy nagy hiány a fából és vásból, mert az kelt az...
Az eszközök.
Igen, igen, az eszközök.
És azért volt egy nagy alkalom Albertnek helyetesíteni az a régi fá vagy vás csomagolás papírát.
De hát ő már itthon is tulajdonképpen ezeknek az alapját lerakta, elkezdett foglalkozni vele.
És ha nagyon tényszerűen akarok foglalkozni, akkor azt lehet mondani, hogy ő jókor volt jó helyen.
Tehát a háború után, amikor kezdett kialakulni, hogy a reklámot is be lehet vinni a csomagolásba, ő pont akkor kezdetten és ezt tudta kihasztani a tehetsége mellett.
Igen, igen, igen.
De én úgy tudom, hogy öneki laboratóriumai is voltak, ahol ezeket kik kísérletezte, és hogy olyasmit olvastam a könyvben, hogy külön mérőket talált ki arra az észlelést, tehát hogy viszi észre valaki.
Tehát verendezett egy, ha kellett akkor konyhát, ha kellett akkor egy üzletet, és akkor azt figyelte, hogy hova néznek az emberek először, hogy a fényel hogy lehet játszani, hogy összpontosítson termékekre.
Ez vajon létezik még ma is ez a módszere vagy egyetlen az ő laboratóriuma?
Igen, hogy most, majd naposág, igen, hát láttam, láttam Chicago-ban, hát ugyanaz az nem elérlikes nekem volt, mert ugyanaz például van bútor és művészet az Albert-evekból, de senki sem, az alkalmazottak, ki most...
Az már nincs az alkalmazottak, hogy már nincs?
Aki nem tudja, hogy az ő laboratóriuma van.
Nem tudnak a történetet. És az érdekes nekem, de az érdekes, hogy az a dologokat feltalált Albert.
Most az nagyon szélesen használt a világban.
Például nem csak az a csomágalás, az is minden csegmegben van, de az is Albert hát félesztett az a kutatás, az ügyfeli és a tudomány, az a kutatástúromány.
És az nagyon használt az egész világban, de senki sem tudja, hát ki van a történetet.
Ez így tudtál a könyv megírásába?
Igen, igen.
De honnan tudtál róla egyáltalán, hogy létezett-e Albert?
Ja, az egy... hát reggelt az 90-es években itt laktam, Urpesten.
És én az ifjúságból mindig volt egy könyv, antik könyv gyűjtő voltam.
Mert az nagyanyám neki volt egy antikváriumban, és azért erdeked nekem.
Tehát akkor már onnan ismerted a nevet?
Hát az nem, nem az nagyanyám, de amikor itt voltam és ezt kezdtem, vagy alapítottam egy begel üzletet, az első begel üzletet Európában, Budapesten, és nagyon nehéz volt nekem.
Az mit jelen?
A New York begel.
Azért sütem ennyi, és volt az első az üzlet a Ferentkoruntón, és a második a Bácsicsi-Klincky után, és új volt Magyarországon.
Igazából reggi volt Magyarországon reggelt, de eltűnt és akkor visszahoztam.
És nagyon nehéz volt, de én nem nagyon tapasztalatos voltam, mert csak 25 éves voltam, és akkor nagyon nehéz volt.
Nem volt külföldi, és nem nagyon tapasztalatos, és nehéz volt a környezet nekem itt Magyarországon.
És akkor nagyon durván dolgoztam, és picit tapasztaltam, és voltam.
És akkor egy barátot csináltam, egy antik barátom tulajdonosá, az neve, Rózsik Isván.
És akkor, mikor egy hosszú kemen munkanap után, én latogattam a Isván, és ő Magyarországot a sztorít az a Knér családra.
És ez volt, ez egy nagyon, a Knér Albert volt egy, az erdékes az ő, hát serült az első háborúban, egy bombató, és picit, hát mozgás korlátozott.
És nagyon nehéz volt neki a háború után, mert volt egy, a gazdasági helyzet nagyon kemény volt.
És ez az ember Knér Albert, hát mindig nagyon alkotó volt, és nagyon keményen dolgozott, és nagyon okos volt, és utána kötelezött Amerikába.
És akkor az volt egy inspiráció nekem, hogy ha ő, és ő az a helyzet neki nagyon keményen, mint az enyém, de ha ő fog sikerülni, akkor lehet, van kis lehetőség, hogy én is, és azért ismerem Albert.
Hogy tudtál agyagodnyitani honnan?
Ez nagyon szerencsés nekem, mert van egy az írótársam, Erdész Áram, aki egy Knér Albert életreizott, hát írt 20 évvel ezelőtt, vagy több, mint 20 év, és olvastam azt, és nagyon nagy inspiráció volt nekem.
És volt egy, a Knér nyomdá nagyon sok vatorítást, vatorítást, által nekem is egy közös barát, Erdész Ákos, és a most, vagy manapság, hát van sok több kutatást, például az internetben.
És van sok tárgy, vagy kutatás, Amerikában is, mert a Knér Albert a fél élet Amerikában volt.
Erdész Ádámmal fölvetted a kapcsolatot akkor?
Igen, igen, igen, akkor igen, mert nekem volt híres Erdész Áram, és olvastam másik könyveket, ő az a baruszínlágy, az, vagy a leghíresebb szakertő a Knér család.
Hát ő a Knér gydató.
Igen, igaz, így van. És akkor ismertem a hírnevról, és utána személyesen hát ismertem.
És akkor kezdünk, és volt sok, az egy része volt az eredeti életrejsz Adamtól, de van, Adam is megtalált új kutatás, én is kutatottam Amerikában, és...
És akkor izottál el a laboratóriumába?
Igen, igen, azért például, és találtam az Albert kollégáj, mert sajnos a többség elhűnt, tessék?
Elhűnt.
Elhűnt, elhűnt, de van néhány, de picit nehez megtalálni, mert a többség...
Hát nem fiatalok már néhány.
A többség, a többség nőkdiás házokban lakik, és amikor Albert volt a ügvezető igazatója, ők nagyon fiatal kollégák voltak,
de az nagyon érdekes és nagyon boldog voltam, amikor interjút csináltam verek, és hát ez 60 év múlva ők emlékeznek a sztorik Albertról.
A legfontosabb, vagy egy fontos dolog volt, hogy a Franko Stieva, a Kenyar Albert unokája...
Hozzá, hogy jutottál-e?
Hát az az interneten találtam, és ő Chicago-ban lakik, és a szüle is, az nagyon szerencsés mindenkinek, hogy volt egy nagy levelezés Albert-tál, és hogy Albert...
Albert és a család.
És több ez a level, és a többség Magyaró, és Steve nem olvashatt, és nagyon szerencsés, hogy volt fényképelyek és más dokumentumok, és az nagyon szerencsés, hogy ez először előrehető, ez a könyvnek.
És az új, másik kiadás, eredeti kiadáshoz képest.
Hány évi dolgoztál rajta?
Hát én két vagy három év, és Adam több, mint az.
És ez a könyv, ugye először jelent meg Amerikába, és most a könyvhétem Magyarországon is megjelent, ami azonos tartalommal egy kis módosítás, de azonos kiállítás,
egy csodálatos alvók szerük könyv, és hát nagyon remélem, hogy mindkét országban, vagy mindkét nyelven nagy sikert fog befutni, és nagyon hálás vagyok ezért az interjúért.
Én is nagyon hálás.
És sok sikert kívánok hoza.
Köszönöm szépen.
Az előzőekben két szerzővel beszélgettük, mert egyszerre jelent meg két könyv, egy azon mondhatni főhősről, mer almetről.
Mindkettőikről arról beszélgetünk, hogy hogyan született meg a könyv, mert igazából egy ötlet alapján két könyv is született.
Akkor azzal fejeztem be Robert Rokerrel, hogy sok sikert kívántam a könyv forgalmazásához, és azóta egyrészt próbálkozik, hogy lehetne magyar kiatványokat külföldön forgalmazni.
Másrészt pedig, hogy Londonban a Liszt intézetben terveznek egy rendezvényt, amit még nem konkretizálták, de nagyon jó úton harad.
Hát ennyi, amit a angol kíadásról tudunk, és akkor ismét eddészáldámhoz fordulnék, hogy a magyar kíadással, hogy is állunk.
A magyar kíadásnak már van bizonyos visszhangja, a visszhang két része osztható.
Az egyik, amelyik a médiában látható, illetve hallgató, a másik, amelyik személyesen hozzám jutott el.
Amikor megjelentek a kötetek, a levelezésről először Vasnorberk írt a könyves magazinban érzékeny tollal, sok idézettel,
jól kiválasztott idézettel és képpel illustrált bemutatót adott közre a könyvről.
Az Életési Rodalomban Csepeligyörgy írt ugyancsak a levelezés kötetről, ő Fremiháj Butsu levelét állította írása középkontjába.
Volt több beszélgetés helyi rádiókban, televíziókban, volt egy szerintem nagyon érdekes műsor a Kossuth Rádió,
a regényes történelem egyik adását Kispéter elmű szerkesztő a levelezés kötetnek szentelte,
ahol is megszólaltak a hátér szöveget mellett a levelek is a műsorban.
Talán a visszhanghoz sorolhatjuk még azt is, hogy a levelezés kötet egy alkalommal szerepelt az Életési Rodalom 10-es sikert listáján,
akkor az Atlantis könyves volt listáját adták közre.
És talán még az is a visszhanghoz tartozik, hogy kaptam, mint szerkesztő szerző egy díjat is,
a Körös Irodalmi Társaság a könyvhét utolsó rendezvényén kiad egy díjat minden érben, a Körös-ögyöngye díját,
ezt azt szoktak kapni, akiről úgy gondolják, hogy az erőző évben a legnagyobb az ottal, ezt most nekem a tetejét.
És van még valami, ami izgalommal tört el, elindultak bizonyos dramaturgiai munkák annak kipróbálására,
hogy vajon egy reolvasó színházi eljeladáson hozzúlalnának meg ezek a levelek,
majd kiderül az, hogy ki lehet elmelni a levelekből, amelyek között igen drámai prágveszének vannak,
egy olyan szövegegyűjtest, amely a színpadról is hatásosan megszólalhat.
Ez egy elég izgalmas hírek, és nagyon viztatóak is, és én azt hiszem, hogy egy kicsit ez úgy el is fog húzódni,
mert ez a leveleiskötet, amit nem lehet úgy olvastni, mint egy regényt, mert nagyon megrázó dolgok vannak benne,
amit muszáj elgondolkodni az embernek, tehát feltehetően lassabban halad mindenki az olvashással,
és ez tipikusan egy olyan fajta könyv, ami szájról szájra terjed, és ez is megposszabbítja az érdekelődését.
Igen, én is úgy gondolom, mert a Viszthandnak, amely hozzám eljutott ez a második része, a személyes,
levélben, illetve szóban, köbben reagálta, még pedig hát leghamarabb azok közül, akik ismerősek a Krenge Univerzúmban,
ők olvasták elsőnek, és egyszerre beszéltek arról az izgalmas tartalmomról, amely a levélekben benne van,
és átérezték ennek a szövegnek az érzelmi rezdüléseit is.
Ennek nagyon örültem, mert pont azt reméltem, hogy ez a két szám össze fog konódni.
Terepéljük, hogy ki jut külföldre is, és nagyon szépen köszönöm, hogy beszélhettünk erről a könyvből.
Szeretném remélni, hogy többeknek sikerült fel kell tenni az érdeklődését ezzel az összeállítással.
Talán nem csak a könyvek iránt, hanem a kor iránt, ami bejátszódik, illetve a kner család iránt is.
Én csak ajánlani tudom mindenkinek ezt a két könyvet.
Nekem igen nagy élményt jelentett, mint kettő.
Sziasztok!