A Kapocs Ifjúság Segítő magazin következik.
Velünk maradó ifjúságok, Kassáklubba hetvenes években. Nogradi Gáborral és Pétersi Ferencel az egykori Kassáklubba emlétezik.
Jó estét kívánok, szabó András vagyok, és sok szeretetel köszöntelek benneteket a stúdióban.
Köszönjük, és téged meg a hallgatókat is.
Egy időutazással hívlak benneteket. Tudod, hogy egyenképpen nem tudom, kinek kell az időbe utazni, nekünk is természetesen, de a hallgatósz is meghívjuk el az utazással.
A 70-es évek elejéről beszélgetünk, akkor volt egy nagyon izgalmas hely, a Kassáklub, legalábbis nekem a fiatal korom egyik fontos helye, és ahogy tetszik indítóbázisa vagy a starthelye.
És erre szeretnék is kicsit veletek emlékezni, mert szerintem egy kicsit az embereknek a mindennapos csörömpölés közepette ilyen visszatekintése alig van alkalmam.
A Kassáklub, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a hely
a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a
helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a
kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a h
helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a
kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a h
a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a
helyen, a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a
helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a
kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a h
helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a
kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a h
helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a
kicsit a helyen, a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a
kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a h
helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a
kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a helyen, a kicsit a h
h
14-15 éves voltam, mikor oda lekerültem,
és hát nem le, mert az utcánk végén volt majd, hogy nem,
és oda még a szüleim is elengedtek.
Abba az időben, hogyha nagyon személyes akarok lenni,
elég különös állapotban voltam, mert
egyrészt volt egy megszokított hármas sárom,
volt egy egyetemi diplomám, dolgoztam kutató segély munkatársként,
és hát kerestem a helyemmel, úgyhogy
ez nagyon jó jött nekem, hogy
egy más nemlegvilágításba helyezi az életet és a társaságot adott.
Mit tartott ott, mert azért a barátait sokan jöttek oda a kasságban, aztán nem maradtak ott,
te ott maradtál?
Tőlenképpen azt hiszem,
rám nagyobb hatással volt a közösség,
lehet, hogy nagyobb hatással volt a többiéknél a közösség összetartó arraje,
és hát az sem mellékes, hogy ott ismerkedtem meg a Mártit,
akivel aztán onnantól kezdve tőlenképpen
együtt döltjük a napjainkat, ő a feleségem lett és azért maradtam ott.
Elsősorban az a kis közösség, ami a Gábor körül összegyűlt.
Tehát nem a diszkó, mert az annyira engem nem izgatott,
hanem azok a műsorok, amit a Gábor szervezett, azok az emberek, akiket meghívott,
költőket, írókat, csillagást, filmesztétát,
ifonyosokat adott nekem.
Tehát az, hogy egy ilyen környezetben tölthetem gyakorlatilag a kamaszkoromat,
az nagyon meghatározta azt, hogy a felnőtt koromban mi érdekel.
Hát ez a színes forgatag, amiben lehetett alkotóként is részt venni, ugye szerepelni,
nem a szereprés kedvéért, hanem a gondolatokért, amiket ezek közvetítettek.
A fiatal társaság, a programok, a kirándulások,
mert voltunk Gábor szervezésében, Nyiregyházan, Sóstón,
anyukája vendéggel látott minket, a Szemfogácsácsütött, vagy 15 gyereknek,
utána Sárospata, Tokaj, Erdőbénye.
Úgyhogy nekem ez volt a legnagyobb túra, amit velük tettem.
Különleges volt.
El kellett kéreckednem a munkahelyemről, a Gyógyszerekutatóintézettből,
és azt mondta ott a személyzet is, hogyha maga ilyesmire adja a felét,
akkor magából sosem ezt mérnek.
És ez a gól.
Mert a végén tanítani kezdtem, és érdekes, az első évben, amikor szaladovató bára készültünk,
akkor összeverbuváltam, mert csapatot és valamelyik sebődart adtuk elő a szaladovatót táválló,
de sajnos már nem emlékszem, hogy nekem.
Felirat-on, hogy feliratkozzon!
Most a dal van egy lány, lehetett volna más, és talán lehetett volna még se az lett,
mert a kivánt a félre érted.
Megkivánt a szép virágomat egy öreg király, elvitettem ál a Mervad elvár.
A Kapottyi Fusas Segető magazinban, Velünk Maradó ifjúságunk a Kassáklubba hetvenes években címe,
Nógrádi Gáborra és Péter Fiverencek kezdtünk kell beszélgetni egy nagyon korai,
egy hetvenes években klubról a Kassáklubra, ami nekünk nagyon sokat jelent,
és szeretnénk, ha mások is sokat tudnának erről a világról,
mert kicsit az emlékezet, kicsit elhumályosodék, velünk együtt eltávozik,
és jól lenne tudni megidézni ezt a kort, amin nagyon fontos események voltak akkor tájt.
Akkor megmozult egy kicsit szerintem a világ, és 70-es évek elején elég furcsa, amit is mondok,
mert egy messzi távolban nem szoktak ilyenre így emlékezni,
és a Kassáklub egy nagyon eleven forrópontja volt tulajdonképpen a fiataloknak,
a kulturális mozgásoknak és minden egyébnek, és pont arról beszélgettük, hogy mi volt a szerepe a Kassáknak,
és nem csak az volt a szerepe, hogy a helyi gyerekeknek, tizenéveseknek teremtett egyfajta kibontlalkozás,
hanem azt is, hogy tulajdonképpen olyanfajta fórumokat találkozási lehetőséget kinált,
ami bontogatta tulajdonképpen a különböző falakat, meg különböző merevségeket és különböző korlátokat,
amire nem tudjuk, hogy akkor, tehát nem hittük azt, hogy ezek a korlátok azok miről szólnak,
de hogy eredményesen bontogattuk, az biztos.
Mondjat, Veri.
Hát mondjam, hogy ez nagyon fontos, és a Gábor már utalta erre, hogy mi nem tudtuk, hogy partizánok vagyunk,
vagy hogy falat bontunk, de mégis azt tettük, ezért, mert elkezdtünk egy kicsit elszakadni az irányítottságból,
hogy kívülről megmondták, hogy mikor mit kell csinálni, hogy kell szórakozni, hogy kell illeddelmesen zenét hallgatni,
milyen zenét kell hallgatni, és elkezdtük keresni azokat a zenéket, azokat a filmeket, azokat az eseményeket,
azokat a írókat költöket, akik nekünk valami újat mondtak, tehát hogy az, hogy saját akaratú cselekvése lehetséges volt,
ezt ott megtapasztaltuk, és ugyan te mondtad egyes szám első szemében az előző fordulatban, vagy valaki tányúta,
hogy akit a Gábor meghívott, de egy idő után nagyon érdekes volt, hogy mindenki kipróbálhatta magát,
tehát hogy tett egy pár lépést, tétova vagy biztonságos, az most másodlagos,
de a saját akaratú cselekvése, ez egy nagyon fontos a szabadságnak ez a megélése, hogy kigondolhattam,
vagy együtt kigondoltuk, de mi magunk csináltuk meg, nem valaki idejött, és mi illedelmes nézők voltunk,
tehát mi nem közönség voltunk a Kassáklubban, hanem tényleg igazi közösség.
Valaki mondta egyszer, hogy mi a különbség a közösség és a közönség között, hogy a közönségnek összeér a könyöke,
a közösségnek a lelkeért össze. Szóval picit patetikusan, de tényleg erről van,
szóval mi ott cselekvő emberek lehettünk, és civil cselekvést csinálhattunk, ami ma már megint nem olyan nagyon divatós,
vagy nem mindig szereti a hatalom, de minden esetre nagyon fontos máig terjedően, hogy tudtunk,
kipróbáltuk és megtanultuk civilnek lenni.
Igen, hát ezt az egész dolg volt, hogy itt egyedi módon a Kassáklubban mindenki kipróbálhatta magát,
és vállalkozhatott a saját időzélben, vállalkozhatott a saját képessége és tehetséges.
Ere mindig volt környezetre és támogatása.
Igen, azt is említeni, hogy ez az a korszak volt, amikor befulladt az 1968-as gazdasági mechanizmus.
Tehát tulajdonképpen itt egy elfolytás következett be a 1972-73-74 e körüli időszakban,
és ebben, éppen csak a kultúrában és éppen mondjuk a közművédésben és éppen mondjuk a Kassáklubban,
tehát a klubmozgalomban lehetett egyáltalán valamit csinálni.
És itt próbáltuk meg, amit már az elején mondtunk, hogy meddig lehet elmenni.
Ezért volt az, hogy a négy nagy költővel ugye megszervezted a találkozót,
vagy hogy a sebbőklubot odavittük és a folkló, a népzené, a néptánc,
azt tulajdonképpen egy forradalmi tek volt.
És ha azt mondott, hogy mi nem tudtuk, igen, mi nem tudtuk, hogy mi csinálunk, hogy mi vagyunk a partizánunk,
de a belügyminisztérium tudta, hogy mi csinálunk,
mert két ügynök kint ült az ablakban a szegélyen, mint később kiderült,
megkerestek engem Balatónak, Alibegy táborban, és felülségre vonta, hogy az erdélyi himnuszt,
amit akkor még nem is ismertem, játszották, nem játszották egyébként, de mindegy,
a lényeg az, hogy tehát a BM tudta, hogy ránk figyelni kell,
mi nem tudtuk, hogy mi olyan dolgot csinálunk, csak csináltunk.
Csináltunk egy szexklubot, amit ma biztos, hogy betiltanának, vagy legalábbis lefóliáznának.
Tehát ezt csináltuk ötven évvel ezelőtt, hogy elhívtuk a orvost, ugye a nőgyógyást.
Bocsánat egy külön vászol.
Így van. Nőgyógyást pedig elmesélte, hogy mire kell vigyázni, hogy kell odafigyelni,
és a többi mondanósággal, hogy amikor elkértem a vöröskeresztől,
azt a kis doborst, ami az ófszerreket tartalmazta, egy olyan 20-30 féle ófszer volt benne,
akkor a kedves Ápolóna azt mondta, hogy ő nem adja ki nekünk.
Tehát nekünk majdnem felnőtt embereknek nem adta ki, hogy megmutassak,
ha az orvos ugye a ófszerreket, így aztán hát legfeljebb majd után,
aborthusok lettek meg öngyilkosságok, de azt az állam,
hát most nem mondom, mi csinált vele, de nem nagyon fokos.
De ehhez is hadd mondjam el, hogy a közösségre való hatása,
ett egyrészt bejátszásban már Márt és Andrisról kiderült, hogy ők ott házasoltak össze,
én is az első házaságomból volt házasodom, és azért a fiamnak a név adója is ott volt,
amikor, és nagyon sok ilyen kapcsolat lett, ami nagyon életre szóló volt,
vagy sok házasság is, de ha csak átmenetileg, ha csak egy-két hónapot,
vagy egy-két évet, az is nagyon fontos volt.
És ha már ezt említetted, akkor a Facebookról tudom, és látom a rajongóit,
hogy a hajdani szexklub vezető Botyán Erik,
legalább 8-10 ismerősnek a gyerekét segítette világrán,
az én gyerekeimet is köztük elismerősért.
Igen. Hát szóval, de nézd ide, hegeteg olyasmit csináltunk,
amit abban a pillanatban tényleg nem tudtuk, hogy az egy jó dolog.
Próbálkozás volt, egy folyamatos próbálkozás, és nem tudok más tenni,
hogy ma is nagyon jó lenne, ha ilyen kis közösségek valamilyen módon.
Nekem a Facebook közösség is jó, nekem az Instagram,
nekem mindegyiknek, ma a civilrádió közössége is jó.
Te honnan tudtad, hogy mivel kell próbálkozni?
Mert azért háramezer ifjúsági klubot becsültem akkor, tehát Magyarországon,
tehát sok kezdeményezés volt, sok közösségi kezdeményezés,
és akkor nem beszélek az amatőr mozgalmakról.
Tehát sok dolog megpesdült, amiről te beszéltél a 70-es évek elején.
Itt az a nem mindegy, hogy hol, mikor, mit csináltak.
Tehát honnan tudtad, hogy mit kell csinálni?
Ezt nem tudom neked elmúlni.
Én azt gondolom, hogy ez tényleg abból, ez nagyon messzire vezetne,
ez abból származik, hogy ugye én költőnek indultam,
és ugye elég szersőségesen fogalmaztam annak idén a szonágytekbeversekbe,
és ez a gondolkodásmód kétféle úton indított tel.
Az egyik út, mit akarnak azok, akik odajárnak a klubba,
vagy egyszer-egyszer megjelennek komoly zenét,
akkor elhívtuk a Köncsboldizsát,
Diszkót, akkor csináltunk egy Diszjokkét Keresztetik című hatalmas verseny.
Sebbőklubot, nagyon jó, igen, jöjjenek el a ország bármelyik részéből,
özönlödtek az emberek a Sebbőklubot.
És itt tovább mondhatnám, ki az, akit a társadalom nem imád annyira.
Pilinszkit hívd meg, Röst hívd meg, Juhász Ferenc hívd meg.
Nagy László.
Igen, Nagy László, hívd meg.
Érted? És akkor egy összejöttek a Sebbőklubba például,
a Vitány Iván hegedült a Szörényi Leventével,
amit ma biztos nem tennem meg.
Meghart.
Meghart, úgyhogy azért sem, de mondjuk ez előtt két évvel se biztos,
hogy együtt hegedülne már Leventével.
Tehát akkor együtt voltunk még,
és ma is kellene egy ilyen együtt, csak ezt valakiknek meg kell szervezni.
Éppen ma mondtam valakinek, nem tartozik szorosan a témánkhoz,
hogy ha nem kap támogatást ez meg ez a színház,
Pinter-től a tudomény, holtvilágig,
és nem kap támogatást a civilrádiótól, a nem tudom melyik rádióig,
akkor össze kellene állni annak a néhány tudcat milliárdosnak,
s azt kellene mondani gyerekek,
mint ahogy Széchenyi István 1825-ben bedobta az egy évi jövedelmét,
hogy alapítsák meg.
Dobjunk be mi is.
És egy száz-kétszáz milliárdot, és csatlakozik hozzá Péterfi, Szabó, Núgrádia,
maga szintjén, kétezerrel, háromezerrel, és ők csináljanak egy olyan alapítványt,
ahol teljesen átláthatóan, átvillághatóan támogatják azt a Pinter-t,
a társulatot és a civilt és a többit.
Tehát magyarul nagyobbabb beszélek, mint egy klub, nagyobbba,
de meg kell érteni, ha a NER-rel szembe nem tudunk állítani egy ellenert,
ami valóban működik, akkor mindenki külön-külön a saját kis sarkában.
Nagyon jól mondtad ezt az irányt.
Az érdekel engem, hogy hogy tudtad megvédeni azt, amit csinálsz.
Mert ugye nem biztos, hogy mindenkora a fenntartók
tapsikoltak azoknak a programoknak, amit a kasságból az ajlott.
Hogy van lehetett azokat a dolgokat legálisan folyamatosan végt csinálni,
mert ebben mindig vannak utólag és különböző feltételezések.
Arról a világról nagyon keveset tudunk.
Hogy tudtad levédeni például Piliszki Jánost?
Hát ne gondolod azt, hogy hatalmas forradalmi módon, mint egy petőfi vagy.
Ezért szeretném.
Helyre tűnt.
Nem, hülyének tettem magamat.
Amikor a két belügyes megkeresett az akali táborban,
akkor egyszerűen hülyének tettem.
Amikor azt mondták, hogy hát ők látták,
hogy bent a zongora alatt szeretkeznek emberek,
akkor csak mondtam, hogy bocsánat, de hát nincsen zongora a kasságból.
Vagy amikor azt mondtam, hogy elhangzott az R.D. himnusz,
mondom, bocsánat, de nem is ismerem az R.D. himnusz,
de nem valószínűleg elhangzott.
Széke himnusz.
De hát miért?
A dolog lényeget tehát az, hogy állni kellett,
és őt nem nem a belügyesekről beszélek,
állni kellett a könyk-öngkormányzattal szemben.
Vállalni kellett, amit csinálunk.
A tanácssa, bocsánat.
A tanácssal szemben.
Látod?
Megváltozik.
De ennek az az érdekessége, hogy tudni kellett ellenállni,
és együttműködni is, mert hogy volt egy bizalom,
amitől téged kineveztek, amitől ezt arrapepten elkezdhettük csinálni,
és aztán lehet, hogy a fejéhez kapott néha az,
aki ezt a döntést meghozta, de hogy hát nem nyílt háború,
vagy ilyen partizán akció volt, hanem együttműködés,
és nagyon erős konfrontáció is volt.
Diplomációhoz mondod?
Hát igen, hogy jól tudjon tárgyalni, hogy elfogadtasak.
Az ő előnyei keverk, ugye mondani lehet.
A magyar nép túlélési technikája, az pontosan olyan, amit elmondtál,
és amit én is csináltam.
Egyszerűen diplomatikusan igyekeztem beszélni,
ami nagyon nem tetszett nekik, azt nem csináltam.
Volt például egy vetítésünk az Amerikai Nagykövettségről elhoztuk,
az Apollo ülhajónak a filmjét.
Sorozatai, igen.
Hatalmas siker volt, átvittem a Danuvia Művödési Központban,
két nagy vetítés csináltunk, 2800 főnek,
a belől a belől a belől a belől a belől a belől a belől a belől a belől a belől a belől a belől a belől a belől a belől a belől a belől a belől a belől a belől a belől a belől a belől a belől a belől a belől a belől a belől a belől a belől a belől a belől a belől a belől a belől a belől a belől a belől a belől a belől a belől a belől a belől a belől a belől a belől a belől a belől a belől a belől a belől a belől a belől a belől a belől a
belől a belől a belől a belől a belől a belől a belől a belől a belől a belől a belől a belől a belől a belől a belől a belől a belől a belől a belől a belől a belől a belől a belől a belől a belől a belől a belől a belől a belől a belől a belől a belől a belől a belől a belől a belől a belől a belől a belől a belől a belől a belől a belől a belől a belől a belől a belől a belől a belől a belől a belől a belől a belől a belől a belől a bel
Egy kis gyerek, ki tudja már, miért nevet? Egy másik arc, egy kis leány, ki tudja már, miért vidám? Szegény fiú, szegény leány, nem tudja még, mi vár.
A leány nem sejti még, a kisfiú, a kis leányt nem ismeri, nem tudja még, hogy elveszik.
S lesz két gyerek, egy kis fiú, egy kis leány, s két háború, szegény fiú, szegény leány, nem tudja még, mi vár.
A leány nem hinné el, ha mondanám, a kis leány, a nagymamám, a kisfiú, a nagypapám, egy régi dal, egy régi bár, egy éjszaka és így tovább.
Szegény fiú!
A trónor ökes!
A darst tisztel!
Szegény leány!
Szabad nyép, szabad nyép!
Ávoltam, amokra összötek-e!
Nem hinném azt, hogy akkor gondoltak, leány, és mégis én most itt vagyok, és nem tudom, mi lesz velem, bár sejtenénk az életem.
De azt tudom, amit te nem, miért vagyok, s kiért teszem.
Szegény fiú!
Szegény leány!
Talán vagy egyszerű kis gondolat.
A kis gondolat, hogy a kis gondolat, hogy a kis gondolat, hogy a kis gondolat, hogy a kis gondolat, hogy a kis gondolat, hogy a kis gondolat, hogy a kis gondolat, hogy a kis gondolat, hogy a kis gondolat, hogy a kis gondolat, hogy a kis gondolat, hogy a kis gondolat, hogy a kis gondolat, hogy a kis gondolat, hogy a kis gondolat, hogy a kis gondolat, hogy a kis gondolat, hogy a kis gondolat, hogy a kis gondolat, hogy a kis gondolat, hogy a kis gondolat, hogy a kis gondolat, hogy a kis gondolat, hogy a kis gond
gondolat, hogy a kis gondolat, hogy a kis gondolat, hogy a kis gondolat, hogy a kis gondolat, hogy a kis gondolat, hogy a kis gondolat, hogy a kis gondolat, hogy a kis gondolat, hogy a kis gondolat, hogy a kis gondolat, hogy a kis gondolat, hogy a kis gondolat, hogy a kis gondolat, hogy a kis gondolat, hogy a kis gondolat, hogy a kis gondolat, hogy a kis gondolat, hogy a kis gondolat, hogy a kis gondolat, hogy a kis gondolat, hogy a kis gondolat, hogy a kis gondolat, hogy a kis gondolat, hogy a kis gondolat,
hogy a kis gondolat, hogy a kis gondolat, hogy a kis gondolat, hogy a kis gondolat, hogy a kis gondolat, hogy a kis gondolat, hogy a kis gondolat, hogy a kis gondolat, hogy a kis gondolat, hogy a kis gondolat, hogy a kis gondolat, hogy a kis gondolat, hogy a kis gondolat, hogy a kis gondolat, hogy a kis gondolat, hogy a kis gondolat, hogy a kis gondolat, hogy a kis gondolat, hogy a kis gondolat, hogy a kis gondolat, hogy a kis gondolat, hogy a kis gondolat, hogy a kis gondolat, hogy a kis gondolat, hogy a kis g
gondolat, hogy a kis gondolat, hogy a kis gondolat, hogy a kis gondolat, hogy a kis gondolat, hogy a kis gondolat, hogy a kis gondolat, hogy a kis gondolat, hogy a kis gondolat, hogy a kis gondolat, hogy a kis gondolat, hogy a kis gondolat, hogy a kis gondolat, hogy a kis gondolat, hogy a kis gondolat, hogy a kis gondolat, hogy a kis gondolat, hogy a kis gondolat, hogy a kis gondolat, hogy a kis gondolat, hogy a kis gondolat, hogy a kis gondolat, hogy a kis gondolat, hogy a kis gondolat, hogy a kis gondolat,
hogy a kis gondolat, hogy a kis gondolat, hogy a kis gondolat, hogy a kis gondolat, hogy a kis gondolat, hogy a kis gondolat, hogy a kis gondolat, hogy a kis gondolat, hogy a kis gondolat, hogy a kis gondolat, hogy a kis gondolat, hogy a kis gondolat, hogy a kis gondolat, hogy a kis gondolat, hogy a kis gondolat, hogy a kis gondolat, hogy a kis gondolat, hogy a kis gondolat, hogy a kis gondolat, hogy a kis gondolat, hogy a kis gondolat, hogy a kis gondolat, hogy a kis gondolat, hogy a kis gondolat, hogy a kis g
gondolat, hogy a kis gondolat, hogy a kis gondolat, hogy a kis gondolat, hogy a kis gondolat, hogy a kis gondolat, hogy a kis gondolat, hogy a kis gondolat, hogy a kis gondolat, hogy a kis gondolat, hogy a kis gondolat, hogy a kis gondolat, hogy a kis gondolat, hogy a kis gondolat, hogy a kis gondolat, hogy a kis gondolat, hogy a kis gondolat, hogy a kis gondolat, hogy a kis gondolat, hogy a kis gondolat, hogy a kis gondolat, hogy a kis gondolat, hogy a kis gondolat, hogy a kis gondolat, hogy a kis gondolat,
nyilvánvaló az a kommunikáció, amit a NER, illetve hát a kormány csinál,
az számomra annyira elviselhetetlen, hogy ittten szó nem lehet kommunikációhoz.
Csak a próbunkához lehet szó, ahogy azt elmondt az előbb Ferizs, meg a Kassákló példája mutatja,
meg az összes többi tevékenység.
Tehát semmi más nem tudunk csinálni, csak a saját magunk körein belül próbáljuk fenntartani
azt az erkölcsis szintet, amiben nem lehet,
nem szabad akkorákat hazudni, amekorákat ugye naponta hazudnak.
Tehát ezt a erkölcsis szintet kell fenntartani azzal, hogy bonyolultabb a helyzet,
ezt mondom, bonyolultabb, mint 50-50 évvel. 50 évvel sima ügy volt.
Ha kimentem az utcára, és azt mondtam, hogy hülye Kádár, akkor összevertek.
Ha kimegyek az utcára, és azt mondom, hogy hülye XY,
akkor nem vernek össze, hanem rám se néznek.
Azt gondolom, egy...
Lássuk egy kamera figyel.
Egy igen. Tehát a Nagy László, a menyező című költeménjében írja azt,
hogy testet öltthet az ige, ha tud.
Testet öltthet az ige, ha tud.
És azt gondolom, hogy akkor is ezen dolgoztunk, hogy ölcsön testet az ige,
és most is, ha becsületesek vagyunk, és nem buljunk be a saját kertjeinkbe,
akkor megpróbálunk valamit tenni, hogy majd ha jön egy változás,
akkor ne úgy jöjjön, hogy nem tettünk semmit.
Dolgozzanak a hangyák, szedjék szét a rossz épületet, a rossz faszerkezetet,
dűljön össze azok...
Kocsma, vagy hogy mondta ezt a váncsáj, és az ésbe?
Dűljön össze az a vendégforgadója, igen.
Én de Ferry olyasmit mondott, hogy annak az időnek volt egy érdekes,
és egymást támogatása.
Tehát itt egymásnak támogat, egymásnak háttal, meg hátunkat,
egymásnak támasztjuk valami ilyesmit, mondta ez volt az írnatsó.
Csok minden szól ez ellen, ha most a mai aktuálitását kérdezik.
Igen, ez az érdekes benne, hogy meg a másik oda, ami eszembe,
hogy egy folytában, amikor te mondtad, Gábor,
akkor tehát is voltak veszteségek.
Tehát mindenféle szempontból azt mondtad, hogy nem tudtad megcsinálni.
És azt gondolom, hogy ebben az értelem a veszteségek és a vesztesek,
ebben az értelemben az igazán a fő szereplők,
hogy ő velük hogyan bánik ez a mai világ?
És én erősen hiszem azt, hogy például, amíg a vesztesek teljesen elvesznek,
amíg nincs újrakezdési lehetőség, mi nincs arra szó,
hogy valaki valahol más kontesztusban
emeld fővel kipróbálhatja magát, de most már nem,
mit tudom, egy minisztériumnak osztályvezető,
hanem egy vállalkozásnak valamilyen kezdeményezője,
addig nehéz lesz ez a világ, akkor mindenki a téthet
nagyon-nagyon nagyra tartja.
Hát néz, hogy a vállalkozó kipróbálhatják magukat,
és nagyon sokan nagyon jól dolgoznak, hál' Istennek,
mert ezt hatja fönn az országot.
Máshéz pedig, hogy egy új hiási tömegövő filmlő ember
elhagyta az országot és kindolgozik.
Őket elvesztettük, readásul általában ezek egy képzett munkaerő,
tehát borzasztóan hiányoznak.
Nem tudom, hogy lesz előn nem tudok mit mondani,
és azt is kimondom mostbár nem a kasákhoz van szó,
hogy azért nem tudok igazán mondani,
lehet, hogy sokan nem fogják megérteni,
mert az egy harmada, választóképes polgárunknak az egy harmada,
mégis csak rájuk szavazott.
Igaz, hogy egy harmad más pártokra szavazott,
és egy harmad pedig nem szavazott.
És az új felmérést szerint,
akik nem szavaztak és akik másra szavaztak,
azok 87-97 százalékkal nem tartják jónak a jelenlegi állapotát az országnak,
és még a Fideszre szavazóknak a 22 százaléka
sem tartja megfelelőnek az ország állapotát.
Tehát itt nagyon nagy baj van,
csak nem látom, hogy hogyan lehet ebből kilépni,
és nem látom, hogy az a 2,5 millió emberből
mennyi fog majd visszarepni a kötkező szavazásra.
Én nekem van...
Nem a megoldást tudom, hanem ami foglalkoztat,
hogy ezért is fontos, és ezért az előbb említettem,
hogy én a helyhez kötődő, vagy a helyből elinduló cselekvést tartom,
nagyon fontos dolognak,
mert ilyen cselekvések közben esély van arra,
hogy a másikkal, aki máshogy gondolkodik is,
elkezdjük együtt csinálni, találhatunk olyan célokat,
vagy olyan szükségeleteket, vagy olyan hiányokat,
amit együtt tudunk megoldani,
és ehhez nem kell a pártközpontjuktól senkinek megkérdezni az engedélyt,
hanem elkezdjük csinálni, és miközben elkezdjük csinálni,
elkezdünk beszélni,
és talán a beszéd, a cselekvés és a beszéd
az valami módon a másiknak a megismerését, megértését hozhatja.
Ekközben persze nagyon komoly mechanizmusok is
erőgondolgoznak azon, hogy ezt fölszámolják,
de a mindennapi cselekvéseinknek nagyon nagy jelentősége van,
és a fiatalok körében most kevésre ismerek,
hogy az egyes ifjúsági klubok, a kis szű klubok, hogy mit tudnak,
de az, amikor a régi időkben az volt a divad,
hogy a diákok azt mondták, hogy milyen hülyék,
a tanárok, meg milyen gagyi, meg minden, és amikor úgy vonulnak a diákok,
hogy azt kiabálják, hogy fizessétek ki a tanárainkat,
és mindenféle mást is, az azért ad valamit, szóval lehet ezt elnyomni,
meg félretolni, de itt is azt mondom, hogy ebből talán egy becsípődés lesz,
de egyre érdekesebb és okosabb dolgokat hallani.
Elmentem egy pár tüntetésre, hát nem a szakszeretetők voltak érdekesek,
azok ugyanannak a logikai szerint állították összeszövegének,
hanem a fiatalok, amiket mondtak, ezt én nagyon fontosnak mondom.
Azért érdekes, amit mondtok, mert egyébként a jéfúságkotatása
régtelen elég csendes nemzedéknek nevezi őket, meg a láthatatlan nemzedéknek.
De nem az utolsó két évben, hanem a korábbi kutatásokról van.
Nem is ismerik őket, az igazság, hogy nem is ismerik őket.
A fiatalok ma tulajdonképpen a vizsgálatok kezdeményeit kezelik.
Tehát az a helyzet, amiről most Kassák címűen beszélgetünk,
most ez is mára tartozik.
De Kassák mennyiben volt más? Ott volt diskurzus.
Tehát tudtunk beszélgetni. Itt a beszélgetések hiányoznak.
Az, hogy respektálom azt, amit te mondod.
Azt lehet, hogy nem értek vele egyet, de respektálom,
és ez a fajta kölcsönösség, az oda-vissza, ami véleméncseréket jelent,
egyáltalán diskurzust, az szerintem ma nem annyira ismerős.
Tehát akkor a tájt nekünk, az volt egy hihetetlen fejlemelőzés,
azon gondolkodtam, hogy engem mi tartott ott.
Az, hogy odafigyeltek rá, amit mondtam.
Nem is biztos, hogy egyérteltek, mert sok maflaságot mondhattam én annak idején.
Kizárt.
Én biztos voltam benne, hogy sok marhaságot mondhattam,
de nem kaptam meg azt a minősítést, amit ma percek alatt az emberek szornak.
Itt érzése veszik, hogy hogy bántják egymást az emberek,
egy-egy beszélgetés címén is.
Tehát sokkal több a címkézés, a minősítés, a stigmatizáló,
ez nem itt egyébként a szakemberek itt szoktak fogalmazni,
de inkább az a fontos, hogy mi jó éreztük ma amikor beszélgettünk.
A cselekvist megalapozó beszélgetések az érdekesek,
a cselekvist megalapozó kooperáció az érdekes.
Gondoljunk arra, amit te most bemutaddiák okat,
de ezek a diákok arról beszélgetnek, hogy kimennek.
Arról 2, 3, 4, 5, 6-tal megbehetően, hogy megyünk,
és hogy miért megyünk, és hogy mit képviselünk.
Tehát képzelj köré egy beszélgetés, és még izgalmasabb ez a nemzedék.
Jó, ez már egy általánosabb szint, és félve, de nagyon remélve mondtam ezeket,
de egyszerűbb szinten is, amit mondtál, ez nagyon fontos, a diskursus,
hogy a karság a diskursusnak egy tere volt, ahol nem, hogy nem volt stílos,
hanem olyan légkör volt, olyan milió volt, ahol illet csacsiságokkal is előlehetett jönni,
mert nem szégyenítették meg az embert, és aztán kiderült róla,
hogy egyébként esetleg nem is csacsiság az.
Vagy kipróbálhatott valaki valamit, amit nagyon jól csinálta, vagy nem jól csinálta,
és egyáltalán találkozni lehetett, tehát a diskursus terejnek a megteremtése,
ez aztán minden nyúlnak a dolga, most is a diskursus folyik,
bár nem ebben a korosztályban, de hogy ez szerintem ez lefékezhetetlen,
ez ellenőrizhetetlen, ez betílthatatlan, hogyha igazi diskursusok vannak,
tehát hogyha sikerül olyan inspirációt és olyan légkört teremteni,
és ez lehet egy könyvtár, lehet egy patika elő tere,
lehet a templom előtti rész, amikor kijönnek az Isten Tisztelte vagy Szent Méséről,
és ott elkezdenek beszélgetni, ha nem a lojalitás dominál, pusztán csak,
hanem amikor valódi dolgaikról az emberek elkezdenek beszélni,
és persze lehetnek kimondottan ilyen ünnepi terek, mint egy kulturális intézmény,
mint egy ifjúsági klub, most az ifjúsági klubnak egy kicsit más jelentősége,
de a diskursus terejé az baromi fontos, hogy meglegyenek.
Az a helyzet, hogy az internet látszólag teljesen szétvert a közösségeket, egyrészt.
Másrészt pedig figyelem...
Más típusokat hozottak.
Figyelem az unokáimat, amit pontosan azt csináljak, amit te mondtál,
tehát nekik sokkal-sokkal fontosabb a barátítósáság,
az együtt elmenni csónakázni, vagy együtt elmenni bulizni,
vagy mint az internet.
Tehát magyarul lehet, hogy az ember, hogy úgymondjám, túlélni a saját maga által,
a különböző internetet, és EMI, tehát a mesterséges intelligenciát,
és lehet, hogy a természetes emberi magatartásunk közösség centrikus,
tehát újralétre jönnek ezek a közösségek,
és az, amit te mondsz, az alulválló kezdeményezés,
ez létezni fog egyenlőre, én nem látom.
De Gábor, de itt volt a pandémia, itt van ez a nagyon erős klima válság,
majdnem minden közösségi megoldása kéne, hogy legyen.
És például, amikor nagyon nagy baj volt, mondjuk akkor hozzam vissza a pandémia,
olyan szomszédsági együttműködések jöttek létre,
és ezek nem olyan könnyű elveszítenés,
az is nagyon fontos, hogy bevásároltak egymásnak, letették az,
de az is, amikor kiálltak az utcára, akik tudtak énekeni, és énekeltek, és a többiek velük.
Tehát, hogy a kényszer, az hozott valami jót, megszűnt ez a nagy baj,
nem tudom, hogy megmaradt-e az emléken túl ebből valami,
de azt jelenti, hogy vannak helyzetek, ahol a helyi szintű cselekvésnek van valódi realitása,
hogy azt átután, amit lesz, remélhetjük, hogy jó dolog lesz.
De ezt a helybeliséget, ezt én nagyon erősen védem,
hogy ez szerintem bebizonyosodott, és igazából a nagy nehéz helyzetek között,
ebben lehet valami esély, hogy valami változást történjen.
Igen, hát csak súhajtani tudok ezt ugye eszembe jutasson.
Végül levegő.
Az az ellenségképzést, ami erköltséleg teljesen szétrombolyja a nemzeti,
majdnem azt mondom az identitást, a folyamatosan az a írtózatos hazugság özön,
ami ömműlik az emberekre, az nem hagyja a közösségeket sem ártatlanul, és érintetlenül.
Tehát egyszerűen folyamatosan az, hogy ezeket gyűlöld, ezeket gyűlöld, ezeket gyűlöld,
akkor az emberek nagyon nehezen tudnak tisztelségesek lenni.
Tudod, mire hasonlít ez? Egyébként ez az egyben, mire hasonlít?
A rákos érában volt az, hogy minden, ami kapitalista, minden, ami nyugat,
az borzalmas, az rettenetes, az gyilkos.
És ma is ugyanaz, hogy minden, ami a gyilkosa, az ellenzégek nem tartozik a nemzet részébe.
Az ellenzégek a nemzeten kívül át.
Ők a kölyök a háborút.
Baromira kíváncsi vagyok egyikint Petőfi Sandó, hogy mit font a sírból,
mert ő ellenzégek volt.
Ne a Hatira is kíváncsi, mert ő ellenzégek volt.
Mert ő ellenzégek volt.
József Hatira is a többi.
Mind ellenzégek voltak. Ők mit mondanak? József Hatira se a többi.
Ők nem tartoznak a nemzetbe, mert ellenzégek voltak akkor.
Tehát ez olyan tébuító baromság, hogy nem lehet vele kommunikálni.
Ez nem kommunikációs alap, csak az, hogy a te remélhető és az én remélhető
közösségeimet ezt szétbombázza, mert folyamatosan az összes médiából ez jön.
És nem tudjuk elzárni ezt az árvízen.
Tudjátok mi jár a fejembe egyfajta két kérdés.
Egyrészt, hogy lehetne most kasságot csinálni?
Mert van a mai világban.
Ha lehet, akkor milyen kasságot lehetne csinálni?
Hogy ez összhangban legyen, hogy tezik korralájón, hogy eltartsam a kis olyamat választékosan.
Azzal a folyamat, ami az emberekben belül van, hogy szeretnének egy normális,
magus számára vágyolt világot teremteni.
Szóval lehetne?
És ha lehetne, miért?
Ha elégendül folyia van, akkor szerintem lehetne.
Úgyhogy ennyi kérdés, hogy lefoliaznám ugye az ellenzékieket,
lefoliaznám a könnyeket, lefoliaznám a programokat.
Most vicnérkül.
Akkor tegyük, hogy kellene.
Egy vicnérkül természetesen engedélyezték azt,
hogy ebben a pillanatban a civilrádióban beszélünk.
Ugye? Azt mondsz, amit akarsz.
Nem így mondanám, nem tiltották.
Nem tiltották le.
És nem tiltották le a Pintért, és nem tiltották le a Klubrád és a többiéket,
nem tiltották le.
Ugye? Beszélhetnek.
Hát ha nagyon-nagyon nem akarnak valamit, mint a népszabadság,
akkor egy pillanat alatt levágják a fejét, és hát ugye,
ugyanígy a Librét, meg az összes többit.
Tehát, egy ideig engedik.
Tehát ez a Rákós és Kádár korszaknak egy ilyen furcsa keveréke,
egy nagyon furcsa.
A miben, és ismétlen,
az a legfurcsa, hogy az országban van két és fél mű ember,
aki azt mondja erre, hogy igen, igazad van, igen.
Mi békét takarunk, ők meg háborod.
Ami hát észvesztő baromság.
De mondom, kellek a kasságot csinálni kérdezni?
Én erre azt mondom, hogy sok kasságszerű dolgot kell,
persze ez így nagyon egyszerű és nagyon általános,
de hogy mit kell csinálni, az élet veszélyes lenne,
hogyha itt a Sövetség utcai kistudióba, mi ezt elkezdenénk sorolni,
hogy mit kell csinálni.
Mert a dolog lényege, hogy ha valahol létrejön valami kis akarat,
ott helyben kell kitalálni a helyben való módját annak,
hogy mit kell csinálni. És ezt mi nem tudhatjuk.
Szembe kell néznem, hogy mi nem tudjuk, hogy őket,
mi ízgatja, mit szeretnek, mit nem. Át kell engedni nyugodtan.
Sándor Györgynek ugyanult egy ilyen mondat, hogy gyerekek,
mielőtt áthaddjuk a stafétavotot, még tartjuk egy kicsit,
de mi nem tehetjük ezt meg. Ő is gyakran a kassáklubban,
vagy többször a kassáklubban megfordult.
Na szóval, hogy ezt mindenképpen ki kell,
tehát rá kell bízni erre a kórosztályra.
És a demokrácia lényeg, hogy rosszul is lehet dönteni
akár az egy harmadot. Nem is szeretem, hogyha nagyon színnánk,
mert nem... Szóval sok minden oka van annak, hogy az úgy alakult,
de hogy rá kell bízni és közben végezni a saját dolgát az embernek,
de hogy mi történjen, ha lennének kassáklubok,
azt nem lehet megmondani sehonnan. Az a lényeg, hogy ne lehesse
megmondani se a Párt központból, se a Szövetség utca,
is a civilrádió stúdióból, hanem helyben kelljen, kelljen kitalálni.
És erre ötleteket adhat a civilrádiós, ad is remélem.
Tehát vannak olyan műsorok, ahol egyszerűen
ezt akár ezt a mostani bezégetésünket is föl lehet használni,
hogy na, hogyan lehet csinálni klubot úgy, hogy olyan programokat csinálsz,
ami összesűríti azokat az embereket, akiknek egymásra szükségük van,
mint Andrásnak, Mártának, másik Andrásnak, satöbbi.
Tehát hogy diskórzus legyen. Van olyan dolog, mert egyéb azért,
gondolom azért többször jár a fejedben azért a kassák,
azért az életünk egy része, nekem is megfordul, Ferdinnek is a fejébe.
Van olyan dolog, amit kellett volna csinálni, csak nem csináltunk?
Hát ez fővősleges kérdésnek gondolom. Bocsánat, nem téged akarok ezzel bántani,
de hát azt nézzük, amit csináltunk. Még ha rosszul is csináltunk.
Én nem látok, mert te arra gondolsz, hogy kihajtunk-e valami nagy helyzetet.
Hát lecsináltunk volna valami, csak nem csináltunk.
Azonnal megállítottak volna. Amikor én elmentem a Gorké könyvesbólba,
és megkérdeztem, hogy van-e Szolzsennyi cín,
utána azon, mikor visszajöttem a szerkesztőségben, feljelentett a hízi,
a Szovjet Nagykövetség, és már kaptam a fegyermit.
Tehát olyan sűrűn azonnal levágták. Csak annyit kérdeztem, hogy
ez egy csokran Nobeldiat kapott, esetleg nincsen egy Szolzsenni cín.
Ez a Gorky könyvesból volt.
Nem, ez a könyvesból volt, ahol az elte, tehát a Váciúton.
Váciúton. Gorky könyvesbólban.
Igen, akkor így nevezték a könyvesbóltot.
Na mindegy a lényeg az, hogy ezt azonnal levágták volna.
Megfordult a fejünkbe, volt ilyen, próbálkoztunk.
De amikor az ápolóna azt mondta, hogy nem adja ide a fogamazásgátó társkát,
azt mondtam, hogy hát akkor nem tetszik ideadni.
Csinálhattam volna botrányt, mondhattam volna a tanácsba,
hogy azonnal felmondok és kiírom a izét, és szétszurom a röpcé-dulákat,
és másnap a sitten lettem volna.
Másrészt meg ott maradt gazda vagy segítő nélküled csapat, aki addig épülgetett.
Igen, egy fontos eleme volt azért az hadd mondjam, hogy
azért nem beszéltünk társadalmi különbségekről.
A kaságban megjelent különböző társadalmi csoportok képviselői,
most nem szeretnék szociológiai fogalmakat idehozni,
és a szabadságban, hogy a szabadságban, hogy a szabadságban,
hogy a szabadságban, hogy a szabadságban, hogy a szabadságban,
és hogy gondolkodnak dolgokról, más izgatja őket.
Volt a konfliktusok, tehát abszolút.
De hát ez...
Ezt jött részeben többször, és akkor mondtam, ne,
hát az bárki jöhet.
Vit haza, rétszest, mondtam az egyik klub tagna,
vit haza, ez most ne csináljuk, jó?
És akkor két gyózatot, és visszajölt.
Tehát nem tudunk, nyilvánvaló, hogy a Sebbő klubban nem ugyanúgy táncolt,
érted?
A mélyről jött, nem tudom, mint a Belvárosból jött egyetemista.
Nem úgy életlen.
De ott volt, meghallgatta, talán táncolt is,
ő a diskúrra volt vevő.
Na de az a módszert, hogy bánunk egymással a különbözőségünkkel,
ez minőség.
Ez arról szézmély és különbözőséget is jelent.
Tehát ha valahol elpusztítjuk, vagy elkezdik megsemítsik,
vagy lekezeljük, vagy pedig tiszteljük,
mindenfajta hibájával együtt ez rettetesen fontos.
És azt hiszem, hogy a kasságban ez volt egyéb érdekes dolog,
hogy azért ott volt egy csomó igazad van, vita alap arra,
mert nem volt mindenki sterilés szép a maga módjában.
Ez igen, és az az érdekes, hogy ebből megmaradt az bennem legalább is,
hogy bárki bármit szeret, zene, irodalom, tánc, színház, film,
mindent, érted? Ha nem árt másnak, ha nem akar más rábeszélni,
hogy nézd meg, olvastál, táncoltál,
érted? A könyv teljes mértékig elfogadom,
ami az én szakmámba, ugye író vagyok, téboly,
hogy az ember azt mondja, hogy gyerekek, a gits is elfogadható,
ha őt boldoggá teszik. Nem érdekel, hogy gits, teszek rá.
Az egész világtörténetet teszek, amelyik utálja a gitset.
Nem érdekel, ő legyen boldog.
Mert boldog lesz, holnap jobb munkát fog végezni.
Ha jobb munkát végez, több lesz a GDP,
ha több lesz a GDP, boldogabb lesz az ország.
Hát te barom, hát miért ne szeresse azt a gitset?
Filme, zenébe, mindenbe tudjuk nagyon, mire beszélek.
Ez onnan jött a kasságból.
Fogad el az embereket, ha nem ártanak másnak.
Ez nagyon szép. Még végszólnak is elfogadható,
mert az idő sajnos elfogyott, és nagyon szívesen beszélgetnék róla.
Rengeteg dolgot még el sem mondtam, mert nekem is van egy nézőpontom,
de a következő alkalom majd el fogom mondani.
Köszönöm szépen, hogy eljöttél Gábor, és köszönöm szépen, hogy eljöttél Ferry.
Köszönjük amit kívános.
És én remélem, hogy a kasság természetesen újabb szint kap azoknak az fülében,
akik esetleg most hallottak bennünket.
Köszönöm technikai közereküldését Madarász Máténak,
és hallgassák tovább a SZIVI rádiót, Szabolnás hallották.
Viszont hallásra!
A szíves szakadásokat kívánok a szíves szakadásokat.
A szakadásokat kívánok a szakadásokat.
Ó, nagyó rád, rád, rád, ó, nagyó rád, rád, rád, hitte nekem!
Ó, én még nem tudom, mi az még érzek, én már mindenben kételkedem.
Keresem a szót, keresem a hangot, keresem a szót, keresem a hangot.
Ó, egy sátlét kicsit megértek, kérlek, miha őszintén segíts nekem.
Keresem a szót, keresem a hangot, keresem a szót, keresem a hangot.
Nézd én már, ha senki nem hiszek senkinek, végig is megkérlek, ne menj el, mehagyj el,
egy kicsit vár, vár, vár, egy kicsit vár, vár, vár, türelmesen.
Ó, én még nem tudom, hogy fogjak hozzá, én még nem tudom, hogy kezdjen el.
Keresem a szót, keresem a hangot, keresem a szót, keresem a hangot.
Ó, én még nem tudom, hogy fogjak hozzá, én még nem tudom, hogy kezdjen el.
Keresem a szót, keresem a hangot, keresem a szót, keresem a hangot.
Ó, én még nem tudom, hogy fogjak hozzá, én még nem tudom, hogy kezdjen el.